EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Du har trent, Davie.
Ja, litt.
Nei, du har pumpet jern.
Jeg prøver å holde meg i form.
Nei, jeg vet hva dette er.
Hva da?
Davie er forelsket
Hei.
Jeg elsker deg som en bror, men jeg gjør ikke duetter.
Jeg visste det. Beklager.
Men jeg vet hva du føler.
Jeg følte det samme for min Sandra...
...som du for Marcy.
-Ja? -Ja.
Jeg lettet fra bakken da hun kom inn.
Hver gang.
Tok pusten fra meg.
Hun hadde elsket deg.
Ja visst. Hun likte kjekke gutter.
Jeg savner henne daglig.
Jeg savner henne akkurat nå.
Jeg vet det.
Når får jeg synge i bryllupet?
-Bryllup? Gud, nei, jeg... -Ja.
Jeg vet ikke om Marcy vil.
-Elsker du henne eller ikke? -Ja.
Det vet du. Det er bare komplisert.
-Komplisert? -Vel...
Hva pokker betyr det?
Å...
-Ok. På tide med hjertemedisinen. -Jeg kastet dem.
Hva?
Likte ikke hvordan jeg følte meg på dem.
Jesus, Jim. Ok.
Hold ut. Jeg har deg. Ok.
Jeg trenger en ambulanse øyeblikkelig.
Ok. Hold ut.
Hva er symptomene?
Brystet verker. Det er vanskelig å puste.
-Har du kjent det før? -Han sluttet å ta betablokkerne.
-Hva heter du? -James Edward Bailey.
Jeg er sosialarbeider. Jeg har informasjon.
Kan vi få han til sykehuset?
Han prøver å gjøre jobben sin, Davie. Bare slapp av.
Jeg er Jim, og...
Det er hyggelig å treffe deg.
Hva skal du i dag?
Jeg skriver forslag til å starte enda en restaurant.
To på samme tid? Blir du ikke sykt opptatt da?
Jo.
Grant, du jobber lange dager, særlig nå om dagen.
Når spiste vi sammen sist?
Det er lenge siden.
Hva med i kveld?
Vi har fått oppdragskoordinatene.
Jeg tror det går.
Ja, tror du?
Jeg antar du snakker til noen andre.
-Jeg klarer det. -Bra.
Ok, hvis du ikke kommer igjen, si fra.
Jeg spiser ikke vegansk om jeg ikke må.
Ha det.
Hjemme på et blunk, Philip.
Tid?
Den er 10.07. Tre minutter til.
-Trevor, i posisjon. -Ja, mottatt.
-Hva har skjedd med hodet? -Falt av sykkelen.
Ser det ikke ut som et terrorangrep å skyte flyet?
Når det offentliggjøre at flyet var fullt av miltbrann,
tar nok FBI æren for å ha avverget katastrofen.
Flyet er på deres klokken ni.
Lavt over vannet.
Aktiver.
Klar.
-Jeg har målet. -Vent på min ordre.
Tid?
Flyet slipper miltbrann om 90 sekunder.
Målet er i sikte.
Avvent.
-Seksti sekunder. -Jeg må vente.
Avfyr.
Trevor, skyt.
Trevor!
Noe er galt.
Hva i helvete skjedde?
Jeg tror et annet team fullførte oppdraget.
Beklager. Jeg bare frøs.
Du hva?
Det går bra. Direktøren sendte et annet team.
Vil du si meg noe?
Ja.
Hei.
Hva er galt?
Jeg har stirret på telefonen og gruet meg...
...tenkt jeg måtte ta noen tøffe samtaler, men...
Ingen har ringt.
Det er så mye verre.
Klienten min døde. Min første klient.
Husker du Jim? Du traff han en gang.
Det går bra.
Du hadde likt han.
Hva skjedde?
Det var et hjerteinfarkt.
Jeg ble med til sykehuset.
Han ville være på en stor avdeling med masse folk
så han kunne få venner.
Ingen i familien har ringt. Ingen.
Som om de ikke bryr seg.
Du bryr deg.
Kom her.
Ett soverom, en stue.
Kjøkkenet har nye hvitevarer.
Masse lagring.
Vaskemaskin, tørketrommel. Så...
Jeg tar den.
Første og siste leie, og depositum.
Trenger du noe mer?
Jeg har seks andre på liste.
Det vil avgjøres av referanser.
Vil en telefon fra en spesialagent i FBI hjelpe?
-Venn? -Sjef.
Ms. Shannon, ikke for å være frekk, men jeg vil trenge bevis.
Når vil du treffe han?
Legen kalte det midlertidig afasi.
Det ødelegger evnen til å oppfatte tid.
Jeg tror sekunder har gått, men det har gått minutter.
Til slutt blir det som om jeg er katonisk.
Jeg har aldri hørt om det.
Det har bare vært én annen sak.
Han var rekordholder for lengstlevende menneske.
Du sier det kun kan skje mennesker som har hatt flere verter?
Ja. Det var teorien.
Første tilfelle tok lang tid.
Det skjer mye fortere med meg.
Jeg mente aldri å sette oppdraget i fare.
Jeg trodde jeg hadde tid.
Det må være noe vi kan gjøre.
-Hallo? -Agent McMilian?
MacLaren.
Direktøren dukket opp igjen og vil snakke med en "0115".
Jeg ringer bare.
Vi kommer.
Han har vært der lenge.
Hva snakker de om?
Det at han snakker med direktøren er utrolig.
De er ferdige.
Så?
Vi snakket om hva som har skjedd meg. Jeg hadde rett.
Jeg har begynnende temporal afasi.
Sannsynlig utløst av AI-uttrekningen jeg undergikk.
-Ok. Hvordan kurer jeg det? -Det kan du ikke.
Direktøren må ha en plan.
Ja. Alt vil ordne seg.
Så du vil kunne gjøre oppdrag?
Nei. Ingen flere oppdrag på meg.
Symptomene mine utvikler seg veldig fort.
Tidspausene jeg har hatt vil bli verre.
Snart blir jeg låst i timevis, så dagevis.
Jeg er ikke noen nytte for programmet.
Så hva snakket dere så lenge om?
Halve tiden prøvde jeg å si det ikke var hans feil.
Føler seg ansvarlig.
-Den er ansvarlig. -Ikke vits å fordele skyld.
Jeg har alltid visst jeg skulle dø slik.
Direktøren og jeg har funnet en ordning.
Jeg har levd nok liv.
Denne verten er ung og frisk.
Direktøren sender en ny reisende inn i kroppen.
-Jesus, Trev. -Det går bra.
-Nei, jeg vil snakke med han. -Slutt.
Den skal ikke kunne ta liv.
Jeg har gått med på det. Det er gjort.
Når?
Jeg har 36 timer på å ordne alt.
Dere, dette er...
Gud, Trevor.
...gode nyheter.
Dere får en ny ingeniør. Teamet blir tatt hånd om.
Kan jeg snakke med Sandra Bailey?
Beklager, Sandra Wilson.
Jeg heter David Mailer.
Jeg er en sosialarbeider og ringer på vegne av Jim.
Du har nok hørt fra sykehuset.
Nei, det gjelder ikke begravelseutgifter.
Det er tatt hånd om.
Du står som nærmeste pårørende,
så jeg ville si begravelsen finner sted i parken
over St. Lucys om to dager, og vi håpet...
Ja...
Vel, ordet "taper" liker jeg ikke.
Jeg synes Jim var langt fra det.
Jeg forstår ekteskapet var vanskelig
mot slutten, men frem til sine siste åndedrag
sa han bare fine ting om deg.
Jeg tror du gikk glipp av å få se
hvor utrolig han var.
Hvis du ikke kan legge bak deg...
...tiår gammel bagasje for å vise respekt,
så er det bare trist.
Ha en fin dag.
Pokker.
KAN DU MØTE MEG PÅ OPS I KVELD?
NÅR?
7
GREIT
Her.
-Jeg sender papirene. -Takk.
Vil du...
-Vil du se den? -Gjerne.
-Det er fint. -Ja, en oppgradering.
Trenger du flyttehjelp?
-Er det et ekte tilbud? -Hvorfor ikke?
Jeg har bare et par esker. Jeg ville ikke ha med så mye.
Vet du savner din sønn.
-Ikke. -Jeg er teamleder, du kan snakke...
Ikke bruk teamleder-drittet på meg.
Vi er forbi det.
Ok.
-Hvis det er alt du trenger fra meg... -Hva sa du?
Dette. Jeg henviste til...
Jeg beklager. Det...
Hele Trevor-greia...
Jeg forstår.
Jeg går.
-Takk for referansen. -Det er teamledere til for.
Dette er tull!
Det høres ikke bra ut.
Ikke mitt problem.
-Hva er dette? -Middag.
Til hvem?
Deg og meg.
Hvor er Philip?
Jeg ba om litt privatliv.
Hjerterytmen min doblet og jeg rødmer.
Jeg går ikke inn på de andre fysiske reaksjonene.
Jeg vil bare spise med deg.
Er det ikke forspill til noe?
Nei, bare middag. Jeg har laget pommes frites.
Vi kan spise middag etterpå.
Jeg prøver ikke å forføre deg.
Jeg vil bare være med deg.
For å ta farvel.
Hva?
Du virker til å ha hatt en hard dag.
Ja, faktisk.
En av kollegene mine fikk en terminal diagnose.
Så grusomt. Kreft?
Det er en hjerneforstyrrelse.
Jeg vet ikke detaljene. Det er bare trist.
Hvor gammel er han?
Jeg vet ikke.
Noen ganger er han som et barn. Ofte er han...
Vet du hva?
Vi snakker om din dag.
Vel, i morges handlet jeg til denne middagen.
-Som var nydelig. -Takk.
Og jeg sa jeg la frem et forslag
-for Pattersons andre restaurant. -Stemmer. Krysser fingrene.
Men jeg tenker at det kanskje ikke er så overveldende,
fordi jeg kan bruke noe av de samme elementene de liker
fra restauranten jeg jobber med nå.
Det eneste som ikke går er lyset.
Men jeg tror jeg kan...
Beklager, du bryr deg ikke om dette.
Hvorfor sier du det?
Du er en FBI-agent, Grant.
Min verden er så kjedelig i forhold.
Kat, dette er livet.
Alt jeg gjør når jeg ikke er med deg
er for å bevare de tingene.
Uten de tingene, betyr det jeg gjør ikke noe.
Vel, når du sier det sånn,
var min dag ganske imponerende.
Et sekund.
Du tuller med meg.
Jeg har drukket mye vin.
Når vi snakker om Pattersons,
de inviterte oss på den nye båten neste helg.
Båt, som på havet?
Der er båtene, Grant.
Ok. Vel, jeg...
Jeg vil gjerne treffe dem.
Du presenterte Patterson for meg... For flere år siden.
Å, Pattersons. Jeg trodde...
Jeg hørte feil.
Jeg kan ikke tro du inngikk den avtalen med direktøren.
Jeg kan ikke tro direktøren foreslo slik en avtale.
Jeg vet ikke hvem jeg er mest sint på.
Hvorfor er du så rolig?
Det er ikke første gang for meg.
Jeg og kona mi var de to første vellykka bevisstoverføringene.
Tidlige forsøk i programmet var én mann, én kvinne.
Hun var noen år eldre enn meg i de første vertskroppene.
Et par år yngre andre gang.
Og tredje gang var kroppene tiår fra hverandre.
Men det betydde ingenting.
Vi var sjelevenner.
Oppdro barn i tre liv.
Hun var hele livet mitt.
Frem til nå,
var hun første og eneste tilfelle av temporal afasi.
Jeg husker direktøren prøvde å fikse det.
Ja, så du husker at sykdommen ikke kan kureres.
Jeg beklager, Trevor.
Derfor er det logisk å la direktøren bruke denne verten.
Jeg så noen jeg elsket forsvinne først i øyeblikk,
så timer, så dager.
En av de siste gangene vi var sammen
spurte hun om å se sollys for siste gang.
Vet ikke om du husker,
men før isen dekket domen vår,
var det en flekk som ikke var dekket
hvor sollyset kom gjennom.
Det var så vakkert.
Hun kom aldri tilbake etter det.
Du elsket henne.
Når du tilbringer flere liv med noen,
blir det mye mer enn det.
Det finnes ikke ord.
Men ja, jeg gjorde det.
De øyeblikkene mot slutten må ha vært uvurderlige.
Ja, det var de.
Det var de.
Hva om jeg vil ha de øyeblikkene?
Du fratar alle som elsker deg den tiden.
Jeg vil spare dere det jeg gikk gjennom.
Jeg er fornøyd...
...med avgjørelsen min.
Det skjedde igjen.
Det gjorde det.
Det vil bare fortsette å skje, Grace.
Håper du respekterer avgjørelsen.
Jeg kan ikke konkurrere med tre liv.
Hva med pommes fritesen?
De er fantastiske.
-Hei. -Hei. Er du den nye leieboeren?
-Carly. -Jessica.
Hva gjør du?
Hyggelig å treffe deg.
-Hvem er det? -Den nye naboen.
Hei.
Ok, én gang til.
-David, du er klar. -Nei, jeg blir aldri helt klar.
Jeg er elendig på å snakke offentlig.
Jeg blir svett og får panikk,
og så begynner jeg å stamme som en...
Du sa det foran meg uten panikk, og det var bra.
Jeg kan si alt foran deg.
Når du holder talen
kan du late som du snakker til meg.
Late som? Kommer du ikke?
Jeg kjente ikke Jim engang.
Ja.
Ok. Hvis du ikke kommer,
klarer jeg det ikke.
Hvorfor taler folk offentlig uansett?
Er det nødvendig? Finnes andre...
Ok. Jeg kommer.
Så se på meg og si talen til meg.
Ok?
Takk.
Trev?
-Hvor lenge har du sittet der? -Som du ikke vet det.
Vi kan gjøre fullføre arbeidet ditt. Du var nær en kur.
Ikke nær nok.
Vi hadde teknologi som er hundrevis av år mer avansert
-og klarte det ikke. -Du hadde ikke meg.
Jeg husker planene dine for sub-nøytrale implantat
som skulle motvirke symptomene.
Kan vi ikke bygge det?
Det er bare maskinvaren.
Implantat funker ikke om man ikke kan forutse når det skjer
-og det krever... -Programvare, altså meg.
Direktøren sa det ikke var en langsiktig løsning.
Jeg vet hva dens kapasitet og begrensinger er.
Derfor er jeg her.
Direktøren trenger programmerere å jobbe med.
Hvor mange ganger på 2000-tallet har du slått oddsen og reddet dagen?
Direktøren har ærefrykt for det.
Hvorfor tror du at du slipper unna med så mye?
-Aldri tenkt på det. -Jeg er intelligent.
Utnytt i det minste det.
Ok, folk, hør etter.
Vi har mye å gjøre på under 24 timer.
Det blir et treskritts-angrep.
Philip og Carly, hjelp Trevor med å konstruere implantatet.
-Jeg skal... -Vent.
Direktøren har tatt avgjørelsen.
Hva om vi kan vise en annen løsning?
Vi endrer meningen. Ikke lat som du ikke er enig. Sløsing av tid.
Er dette implantatet?
Jeg gjorde mitt beste for å reprodusere originaltegningene.
Den kobles til isselappen og basalgangliene,
frigir en kombinasjon av elektriske signal
og en kunstig forbindelse som vil få meg ut av pausene.
-Festet til isselappen? -Der kommer du inn.
Hjernekirurgi har mange risikoer.
Hva kan skje? Alternativet er at han blir overskrevet og dør.
-Hva gjør du? -Den vanskelige delen.
Hver gang Trevor pauser
skal vi dokumentere når det skjer...
TID
...hvor lenge han er ute...
VARIGHET
...og hvor lenge mellom pausene.
INTERVALLER
-Kommer pausene som vanlige intervaller? -Så klart ikke.
Når jeg har dataene
må Ilsa kjøre nok simuleringer til å bygge en fraktal algoritme
fordi episodene er asymmetriske.
Du vet at hvis du blander inn Ilsa...
Jeg regner med det.
I mellomtiden, loggfør pausene, bygg enheten, skaff meg data.
Ut av stolen min.
Ser ut som vi blir hele natta.
Betyr navnene "Brent" og "Jessica Moore" noe for deg?
Hvorfor?
Jeg føler jeg blir sugd inn i noe.
-Jeg har ingenting. -Du kan ikke si det.
Menneskehjernen har ikke minnekapasiteten
som dere tror.
Beklager.
Det går bra.
Slipp meg!
Hva? Hva er galt?
Hvor lenge?
Tolv sekunder.
Dette er så...
...rart.
Fjorten minutter og fem sekunder.
Kom an, din dritt.
Ikke mer arbeid på deg, ok?
Forstått.
Du falt ut da du fortalte om konverteringen
så jeg prøvde meg frem.
Funker dette?
Hvis det er laget av det samme som skallet.
Forstått.
To minutter og 52 sekunder.
Fort. Hvilket materiale? Tykkelse på tråden?
Kirurgisk stål, 0.0...
..3-3.
Har jeg vært borte to timer?
Ja. Bare en del av prosessen, Trev. Vi nærmer oss.
Ser bra ut.
Dette bør være nok data.
La oss ta det til Ilsa.
-Takk. Jeg vet det er sent. -Jeg var våken.
Kan jeg bli denne gangen?
-Nei. Gå. -Men vi setter pris på det.
God kveld, Ilsa.
Jeg har noe veldig interessant jeg trenger hjelp med.
God kveld, Grace. Jeg vil høre om prosjektet ditt.
Jeg kunne ikke gjort det bedre selv.
Så lenge det virker.
Jeg har ikke bestemt meg for om jeg vil.
Jeg tror jeg har lurt døden så lenge.
Kanskje det er på tide det skjer.
Ikke si det.
Det er meningen at jeg dør.
Du vet det, ikke sant?
Min død ville vært med i din siste oppdatering.
Jeg vet faktisk ikke.
Jeg har sett flere tidslinjer. Noen dør du i, andre ikke.
Det skjer ikke hele tiden.
Ikke enda.
-Du kan ikke leve slik. -Ja, det er rart.
-Hjelper ikke pillene? -Jeg sluttet å ta dem.
Jeg vil være like overrasket som alle andre
om hva som skal skje.
Du må fortsette å fokusere på her og...
Han er borte igjen.
Det kan ta en stund.
Du bør hvile deg.
Det går bra.
Ok.
Nei, det går bra.
Alt du trenger er å ta vare på deg selv, ok?
Igjen. Fra den siste kjeden.
De neste 70 000 variasjonene avslutter på samme måte.
Igjen.
Videre forsøk vil ende i fiasko.
Hva tok så lang tid? Hvorfor høres du annerledes ut?
Jeg utnytter Ilsas stemme for å snakke.
Ok.
Jeg skal ignorere det faktum at du har unngått å snakke til meg,
selv om du vet jeg blir gal av det.
Jeg har prøvd å minimere kontakten med Ilsa.
Fordi intelligensen din smitter.
Ikke rart Teslia åpner dørene for oss.
Vi trenger hjelpen din.
En permanent løsning er umulig å kalkulere
selv med mine evner,
grunnet termodynamikkens andre lov.
-Entropi. -Korrekt, 3648.
Jeg har fortalt det til 0115.
Direktør, jeg vet vi ikke foreslår en permanent løsning,
men ingen menneskeliv er permanente.
La oss bare gi han litt tid.
Jeg og 0115 har en overensstemmelse
der han ikke vil lide, men som gagner generalplanen.
Du skal ikke kunne vurdere den muligheten.
Forslaget var hans, ikke mitt.
Jeg bryr meg ikke.
Vi kan ikke bare få en ny ingeniør
og forvente at de fungerer likt.
Jeg har gjort det flere ganger.
Trevor er spesiell. Du må bare tro meg.
Du prøver å redde han av emosjonelle årsaker.
Jeg reddet deg av emosjonelle årsaker. Tenk på det du.
Jeg må respektere 0115s ønske om å bli overskrevet.
Direktør, Trevor vil gjøre dette.
Han uttrykket tvil på basen deres for seks minutter og 12 sekunder siden.
Hva? Nei.
-En glede å se dere. -Nei! Tvil er menneskelig.
Tørk ærefrykten av trynet ditt.
Direktøren er en dritt.
Vi har det vi trenger.
Så?
Direktøren står ved den først avtalen med Trevor.
-Er det over? -Nei.
Grace fikk det hun trengte av Ilsa før direktøren dukket opp.
Skru av strømmen og ta ut batteriene av telefonene.
Vil dere se Trevor igjen?
Og skru av senderne. Vi gjør dette uansett.
Hei, Marce. Jeg er her.
Jeg sendte deg adressen.
Folk har begynt å komme...
Jeg vet det er tidlig, men jeg ville vite hvor du er.
Det er David.
Rolig.
Hei, rolig.
-Hvordan føler du deg? -Jeg er trøtt.
-Hva skjer? -Inngrepet var vellykket.
Du skrudde av strømmen til kameraene?
Du gjorde direktøren blind?
Den endret ikke mening.
Da forstår jeg ikke.
Vi gjorde det uansett.
Uten å spørre meg?
Du var borte.
Det var min avgjørelse. Jeg godtok det.
Nå har jeg brutt en avtale jeg hadde med direktøren.
Dere slettet det som skulle være mitt siste bidrag.
-Vi ville ikke miste deg. -Det var min avgjørelse.
Den var ikke din å ta.
Som da du tok Grace Day inn i skogen for å redde henne
fra må bli overskrevet?
Ikke vær en hykler!
-Hva gjør du? -Holder avtalen.
-Trevor. -Nei.
-Kom an. -Stopp!
Jeg gjemmer meg ikke!
Den kan enda ta verten som avtalt.
Kanskje vi skiftet meningen dens.
Kanskje denne ødela vertskroppen.
Kanskje den ikke kan brukes mer.
Trevor, du...
Ok.
Det er protokoll 5.
Hallo?
Dette kommer ut av det blå,
og vi møttes bare i går,
men så du vet det,
så er du ikke alene.
Takk.
Kan du ikke komme til meg,
så bare skrik. Jeg hører deg og kan håndtere det.
Forstår du hva jeg sier?
Takk for de rørende ordene, pastor.
Hei, jeg er David.
Takk til alle som kom.
De fleste av dere kjenner meg, men til de som ikke gjør det er jeg David.
Som jeg akkurat sa.
Faren min døde da jeg var 16.
Det var en bilulykke.
Jeg husker politiet var hjemme da jeg kom fra skolen
for å informere mor om ulykken,
men hun trodde dem ikke, noe som er rart, jeg vet det.
Hun var overbevist om at han var i live
og at han ville komme hjem.
For faren min planla ikke å dø, han...
...han etterlot mer gjeld enn hun klarte.
Da de tok huset, som ikke tok lang tid,
nektet hun å dra.
Jeg så dem ta henne med makt.
Jeg gjemte meg i buskene over gata
fordi jeg trodde de skulle ta meg også.
Jeg innser jeg bare snakker om meg selv,
men jeg forteller dette fordi...
...fordi det var den dagen jeg traff Jim.
Min kjære venn, Jim, som så 16 år gamle meg
i en tøff del av byen og sa...
"Hva faen gjør en unge som deg på et sted som dette?"
Han hadde rett. Jeg tilhørte ikke der. Ingen av oss, egentlig.
Alle bør være med mennesker som bryr seg.
Jim var et slikt menneske.
Han dro meg til sosialkontoret og sa:
"Dette barnet hører ikke til med oss."
Men det endte ikke der.
Jeg måtte love å se til han.
Tro meg, ironien i at jeg skulle besøke en mann på gata
for å ikke havne på gata, gikk meg ikke hus forbi.
Jeg gikk ned i byen
og fant en avdanket,
alkoholiker av en musiker,
og sjekket til han annen hver dag.
Jeg ville være som Jim.
Og hvem ville ikke?
Hvem vil ikke være positiv hele tiden?
Så omsorgsfull?
Hvem ville ikke...
...byttet sine beste dager med hvordan Jim alltid må ha følt seg?
Han var en kraft.
Han sa han aldri hadde en dårlig dag.
Han behandlet hver dag som en gave.
Han behandlet hver person som en gave.
Jim var min første klient.
Men på en måte var jeg hans. Og...
...han ga mer enn jeg kunne gi tilbake
helt til han døde.
Jeg savner han allerede.
Hei, Bert. Godt å se deg.
Jeg forventet ikke å se deg, Mrs. Wilson.
Ikke jeg heller.
Vakkert.
Dette var en fin idé.
Det bringer tilbake så mange minner, sant?
Kanskje det er fordi jeg ser på havet, men...
...husker du da jeg brakk armen
og du måtte bytte dekket alene?
Ja, min gamle Jeep.
-Jeg elsket den bilen. -Det gjorde du.
Hva annet kommer du på?
-Gud, jeg tenker på... -Hva?
...mitt først julebord i byrået,
og jeg tok deg med på skytebanen.
Du ble veldig kåt av å skyte våpen for første gang.
Du har nevnt det før.
Jeg snakker om dette stedet.
Det er vakkert. Hva skal jeg si?
Det er hvor vi traff hverandre.
-Det var 25-årsdagen min. -Det var en vakker augustdag.
Det var overskyet som i dag, men fortsett.
-Hva gjør du? -Hvem ventet jeg på?
-Jeg forstår ikke dette. -Når på dagen var det?
Beklager jeg ikke husker alle detaljer...
Det var eksakt 15.00.
Du kom mot meg derfra. Jeg ventet på John.
Han var forloveden min.
-Han var en time for sen, jeg var rasende. -Kat.
Du startet en samtale som ble til middag,
og til resten av kvelden.
Husker du det første du sa til meg?
At jeg ikke burde gifte meg med en mann
som sviktet en så vakker dame på bursdagen.
I det øyeblikket,
akkurat her vi står,
trodde jeg at jeg traff mannen jeg skulle tilbringe livet med.
-Så klart husker jeg det. -Det tror jeg ikke.
Du er ikke den mannen.
Kat...
Tekst: Veronika Larsen