UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
EPISODUL 307
Ai făcut sport, Davie.
Da, puțin.
Nu. Ai tras de fiare.
Încerc să fiu în formă.
Știu despre ce e vorba.
La ce te referi?
Davie e îndrăgostit
Hei!
Știi că te iubesc ca pe un frate, dar nu fac duete.
Corect. Știam asta. Scuze.
Știu cum te simți.
Și eu simțeam la fel pentru Sandra mea,
la fel cum simți tu pentru Marcy.
- Da? - Da.
Pluteam când apărea ea.
De fiecare dată.
Îmi lua respirația.
Te-ar fi plăcut pe tine!
Chiar așa. Îi plăceau tipii de treabă.
Îi simt lipsa, în fiecare zi.
Îi simt lipsa acum.
Da, știu.
Când apuc să cânt la nunta ta?
- Nuntă? Dumnezeule, nu... - Da.
Nu știu nici dacă Marcy și-ar dori.
- O iubești sau nu? - Da.
Știi că da. Doar că... E complicat.
- Complicat? - Păi...
Ce naiba... înseamnă asta?
- E timpul pentru o pastilă de inimă. - Le-am aruncat.
Poftim?
Nu-mi plăcea cum mă făceau să mă simt.
Isuse, Jim! Bine.
Rezistă. Sunt cu tine. Bine.
Am nevoie de o ambulanță, vă rog.
Bine. Rezistă.
Puteți să descrieți ce simțiți?
Mă doare pieptul. Mi-e greu să respir.
- V-ați mai simțit așa până acum? - Nu-și mai ia pastilele pentru tensiune.
- Cum vă numiți, dle? - Îl cheamă James Edward Bailey.
Sunt asistentul său social. Știu totul despre el.
Îl putem duce la spital?
Omul încearcă să-și facă slujba, Davie. Calmează-te, da? Calmează-te.
Sunt Jim...
Mă bucur să vă cunosc, dle.
Cu ce te ocupi astăzi?
Lucrez la o ofertă pentru un alt restaurant.
Două, în același timp? Nu ți-ar ocupa tot timpul?
Da.
Grant, tu ai program prelungit, mai ales zilele astea.
De când nu am mai luat masa împreună?
Da, a trecut ceva vreme.
În seara asta cum sună?
Tocmai am primit coordonatele pentru misiune.
Sună bine.
Da, zici?
Voi presupune că vorbești cu altcineva.
- Voi ajunge, cu siguranță. - Bine.
Bine. Dar dacă mă lași baltă din nou, te rog, spune-mi.
Nu mănânc vegan, dacă nu sunt nevoită.
Pa.
Ajung imediat, Philip.
Ceasul?
E 10:07. Mai sunt 3 minute.
- Trevor, în poziția de tragere. - Da, recepționat.
- Ce-ai pățit la cap? - Am căzut de pe bicicletă.
Doborârea acestui avion nu va părea un atac terorist?
Când va fi făcut public, se va afla că avionul era plin cu antrax.
Sunt sigur că FBI-ul își va asuma laudele pentru evitarea acestui dezastru.
Aeronava e la ora unu, din poziția ta.
Chiar deasupra apei.
Activează.
Ești pregătit.
- Am ținta în vizor. - Așteaptă ordinul meu.
Ceasul?
Avionul aruncă antrax în 90 de secunde.
Ținta e în rază.
Așteaptă.
- Șaizeci de secunde. - Trebuie să aștept.
Foc!
Trevor, trage!
Trevor!
Ceva nu e în regulă.
Ce naiba s-a întâmplat?
O altă echipă ne-a îndeplinit misiunea.
Îmi pare rău. Am înghețat.
Poftim?
E în ordine. Directorul a trimis altă echipă.
Ai ceva să-mi spui?
Da, am.
Hei.
Ce este?
Mă tot holbez îngrozit la telefon...
la gândul că voi primi apeluri dificile...
dar nu am primit niciunul.
Asta e mult mai rău.
A murit un client. Primul meu client.
Îl ții minte pe Jim? L-ai întâlnit o dată.
Nu contează.
Ți-ar fi plăcut de el.
Ce s-a întâmplat?
A fost un infarct.
Am fost cu el la spital.
M-a rugat să stea într-un salon mare, cu mulți oameni,
ca să-și facă prieteni.
Niciun membru al familiei lui nu m-a sunat. Niciunul.
De parcă nu le pasă.
Ție îți pasă.
Vino aici.
Un dormitor, o cameră de zi.
Bucătăria are electrocasnice noi.
Mult spațiu de depozitare.
Mașină de spălat, uscător.
Îl închiriez.
Chiria pentru două luni, plus garanția.
Mai e nevoie de altceva?
Alte șase persoane își doresc acest apartament.
Vor conta recomandările și perioada închiriată.
Un apel de la un agent special al FBI-ului mă va pune în fruntea listei?
- Prieten? - Șef.
Dră Shannon, cu tot respectul, voi avea nevoie de o dovadă.
Când ați dori să-l întâlniți?
Doctorii au spus că e dislocare temporală afazică.
Afectează capacitatea de a percepe trecerea timpului.
Deci, nu apreciez trecerea timpului.
În cele din urmă, voi părea a fi catatonic.
Nu am mai auzit de asta.
A mai fost un singur caz.
A fost deținătorul recordului pentru cel mai longeviv om.
Spui că asta se întâmplă numai celor care au avut multiple gazde?
Da. Asta e teoria.
În primul caz, totul a fost mai lent.
La mine se manifestă mai repede.
Șefu' nu a fost intenția mea să periclitez misiunea.
Credeam că am timp.
Trebuie să putem face ceva.
- Alo? - Agent McMillan?
MacLaren.
Directorul a luat legătura din nou și vrea să vorbească cu „0115”.
Eu te sun pe tine.
Venim imediat.
E de ceva vreme acolo.
Oare despre ce or vorbi?
Faptul că vorbește cu Directorul, în sine, e incredibil.
Au terminat.
Deci?
Am vorbit despre ce mi s-a întâmplat. Am avut dreptate.
Am afazie temporală timpurie.
Probabil a fost declanșată de procesul de extragere al A.I.
- Bine. Cum vindec asta? - Nu o vindeci. Nu poți.
Directorul trebuie să aibă un plan.
Da, are. Totul se va rezolva.
Vei putea participa la misiuni?
Nu, fără misiuni, pentru mine.
Simptomele progresează într-un ritm alert.
Momentele de apatie se vor înrăutăți.
În curând, voi rămâne blocat ore întregi, apoi, zile.
Nu voi mai fi de folos programului Călătorilor.
Despre ce ați vorbit atât de mult?
Jumătate din timp, am încercat să-i spun că nu e vina lui.
Se simte responsabil.
- Dar este! - Nu are rost să învinovățim.
Am știu mereu că așa voi sfârși.
Eu și Directorul avem o înțelegere.
Am trăit destule vieți.
Această gazdă e încă tânără și sănătoasă.
Directorul va trimite alt Călător în acest trup.
- Isuse, Trev. - E în ordine.
- Nu, nu este. Vreau să vorbesc cu el. - Oprește-te.
Nu ar trebui să poată lua o viață.
Am fost de acord, Philip. E ca și făcută.
Când?
Am 36 de ore să îmi termin treburile.
Prieteni, asta e...
Dumnezeule, Trevor...
...o veste bună.
Veți primi un nou inginer. Echipa nu va avea de suferit.
Bună, pot vorbi cu Sandra Bailey, te rog?
Scuze, Sandra Wilson.
Da, numele meu e David Mailer.
Sunt un asistent social și sun în numele lui Jim.
Trebuie să fi fost înștiințată de spital, până acum.
Nu, nu vă sun pentru cheltuielile cu înmormântarea.
Totul a fost aranjat.
Sunteți încă înregistrată ca ruda lui,
așa că voiam să vă anunț că slujba va avea loc în parc,
vizavi de Sf. Lucy, peste două zile și...
Da...
Ei bine, cuvântul „ratat” nu-mi convine.
Sincer, cred că Jim era departe de acest apelativ.
Înțeleg că ați avut o căsnicie dificilă
spre final, dar cu ultimele sale cuvinte,
Jim a vorbit minunat despre dvs.
Cred că ați avut de pierdut că nu ați cunoscut
omul incredibil care a fost.
Dacă nu puteți depăși...
probleme vechi de decenii, doar pentru a aduce omagii,
cred că e... trist.
O zi bună!
La naiba!
NE PUTEM ÎNTÂLNI LA BAZĂ DISEARĂ?
LA CE ORĂ?
ȘAPTE
BINE
Poftiți.
- Vă trimit actele pe e-mail. - Mulțumesc.
Vrei...
- Vrei să-l vezi? - Sigur.
- E drăguț. - Da, e un progres.
Ai nevoie de ajutor la mutare?
- E o ofertă reală? - De ce nu?
Nu am decât câteva cutii. Nu am vrut să iau multe cu mine.
Știu că îți e dor de fiul tău.
- Nu începe. - Sunt liderul echipei, poți vorbi...
Lasă-mă cu prostiile astea de lider.
Am trecut de astea.
Bine.
- Dacă asta e tot cu ce te pot ajuta... - Ce ai spus?
Asta. Mă refeream la...
Îmi pare rău. E...
Toată treaba cu Trevor e...
Înțeleg.
Voi pleca.
- Mulțumesc... pentru recomandare. - Pentru asta sunt liderii de echipă.
Asta e o prostie.
Nu sună bine.
Nu e problema mea.
- Ce e asta? - Cina.
Pentru cine?
Noi doi.
Unde e Philip?
I-am cerut să ne lase singuri.
Bătăile inimii s-au dublat și m-am înroșit la față.
Nu detaliez și celelalte reacții.
Vreau doar să luăm cina.
Nu e un preludiu către ceva?
Nu, e doar o cină, Grace. Am făcut cartofi prăjiți.
Putem să cinăm și... după.
Nu încerc să te seduc.
Vreau doar să petrecem timp împreună.
Ca să-mi iau adio.
Poftim?
Pare că ai avut o zi grea.
Da, chiar așa.
Unul dintre colegii mei a primit un diagnostic terminal.
E groaznic. Cancer?
E o afecțiune la creier.
Nu știu toate detaliile. Doar că e trist.
Câți ani are?
Nu știu sigur.
Uneori e ca un copil. De multe ori...
Știi ceva?
Să vorbim despre ce zi ai avut tu.
Păi, de dimineață, am ieșit la cumpărături pentru această cină.
- Care a fost delicioasă. - Mulțumesc.
Și ți-am spus că am depus o ofertă pentru celălalt restaurant Patterson.
Da. Îți țin pumnii.
Acum mă gândesc că poate nu va fi atât de copleșitor
fiindcă voi putea folosi elemente de design pe care ei le plac
la restaurantul la care lucrez deja.
Singura problemă în acest spațiu nou e lumina.
Dar cred că pot...
Scuze, nu-ți pasă ție de astea.
De ce spui asta?
Ești un agent FBI, Grant.
Lumea mea e atât de banală, prin comparație.
Kat, așa e viața.
Tot ce fac când nu sunt cu tine
e să mă gândesc la acele lucruri.
Fără acele lucruri, ceea ce fac eu nu are nicio însemnătate.
Dacă pui problema așa,
ziua mea a fost al naibii de impresionantă.
O secundă.
Cred că glumești.
Am băut mult vin.
Vorbind de familia Patterson,
ne-au invitat pe barca lor cea nouă, în acest weekend.
Barcă, adică la ocean?
De obicei, o barcă stă pe apă, Grant.
Bine.
Mi-ar plăcea să-i cunosc.
Tu mi-ai făcut cunoștință cu ei... acum mulți ani.
Familia Patterson! Am crezut...
Nu te-am auzit bine.
Nu-mi vine să cred că ai acceptat înțelegerea asta cu Directorul.
Nu-mi vine să cred că ți-a propus așa ceva.
Nu știu pe care sunt mai furioasă acum.
Cum de ești atât de calm?
Nu e prima oară pentru mine
Eu și soția mea am fost primele transferuri de conștiință reușite.
La începutul programului, se încerca cu un bărbat și o femeie.
Ea avea câțiva ani peste mine, în primele noastre gazde.
A doua oară, era mai tânără decât mine.
A treia oară, între trupurile noastre era o diferență de zece ani.
Dar nu a contat.
Eram suflete pereche.
Am crescut copii, în trei vieți diferite.
Ea era viața mea.
Până acum,
ea fusese primul și singurul caz de afazie temporală.
Îmi amintesc că Directorul încerca să rezolve problema.
Îți amintești că boala e incurabilă?
Îmi pare atât de rău, Trevor.
E logic ca Directorul să folosească această gazdă.
Eu am privit cum cineva iubit dispărea pentru momente,
apoi, ore... zile.
Într-unul din ultimele noastre momente,
mi-a cerut să vadă lumina soarelui, pentru ultima oară.
Nu știu dacă îți amintești,
dar înainte ca domul nostru să fie acoperit de gheață,
rămăsese o porțiune neacoperită,
pe unde soarele putea răzbate.
Era superb.
Nu și-a mai revenit după acel moment.
Ai iubit-o.
Când petreci vieți întregi cu cineva,
devine mai mult de atât.
Nu există un cuvânt pentru asta.
Da, am iubit-o.
Momentele de la final trebuie să fi fost prețioase.
Da, au fost.
Au fost.
Dacă vreau și eu asemenea momente?
Dacă faci asta, toți care te iubesc vor fi privați de acele momente.
Mai degrabă, v-aș scuti pe voi.
Sunt fericit...
cu decizia mea.
Iar s-a întâmplat.
Da.
Se va tot întâmpla, Grace.
Sper să-mi respecți decizia.
Nu pot să concurez cu trei vieți.
Ce zici de acești cartofi prăjiți?
Sunt delicioși.
- Bună. - Bună. Ești noua chiriașă?
- Carly. - Jessica.
Ce faci?
Mi-a făcut plăcere.
- Cine e? - E noua vecină.
Bună.
Încă o dată.
- David, ești pregătit. - Nu, nu voi fi niciodată pregătit.
Și oricum sunt groaznic la vorbitul în public.
Mă iau transpirațiile și mă panichez.
Apoi mă împiedic în propriile cuvinte...
Tocmai l-ai rostit în fața mea fără să te panichezi și a fost grozav.
În fața ta pot spune orice.
Când vei ține discursul,
concentrează-te pe cineva din mulțime și prefă-te că sunt eu.
Să mă prefac? Nu vei veni?
Nu l-am cunoscut pe Jim.
Da...
Știi ceva? Dacă nu vii,
nu pot face asta.
De ce vorbesc oamenii în public, oricum?
Oare e necesar? Există și alte căi.
Bine. Voi veni.
Te vei uita la mine și vei spune discursul.
Bine?
Mulțumesc.
Trev?
- De cât timp stai aici? - De parcă nu știi.
Putem termina noi la ce lucrai. Aproape găsisei vindecarea.
Nu îndeajuns de aproape.
Am avut acces la tehnologie avansată cu sute de ani
- și tot m-am blocat. - Pentru că nu m-ai avut alături.
Rețin planurile tale pentru implantul subdural
care aveau să contracareze simptomele.
Nu putem construi așa ceva aici?
E doar echipamentul.
Implantul nu e bun dacă nu poate prezice momentul unei crize.
- și pentru asta trebuie... - Software, adică, eu.
Directorul a stabilit că nu există o soluție pe termen lung.
Știu perfect abilitățile și limitările lui.
De aceea suntem aici.
Directorul are nevoie de programatori, de colaboratori.
De câte ori ai sfidat șansele în secolul 21,
și tot ai salvat situația?
Crede-mă, Directorul e uimit de asta.
De ce crezi că scapi de încălcarea atâtor protocoale?
- Nu m-am gândit în felul ăsta. - Păi, eu sunt foarte inteligentă.
Măcar profită de asta.
Bine, ascultați-mă.
Avem multe de făcut, în mai puțin de 24 de ore.
Acesta va fi un atac triplu.
Philip și Carly, voi îl veți ajuta pe Trevor să construiască implantul.
- Eu voi... - Stați.
Directorul a luat deja o decizie.
Dacă putem dovedi că mai e o opțiune?
Exact. Îl facem să se răzgândească.
Nu te preface că nu ești de acord. E o pierdere de timp.
Acesta e implantul?
M-am străduit să reproduc proiectul original.
Se conectează la lobul parietal și ganglionii bazali,
emite o combinație de semnale electrice
și sintetizează un compus care m-ar scoate din starea aia.
- Se conectează la lobul parietal? - Aici intervii tu.
Operația pe creier e extrem de riscantă.
Ce s-ar putea întâmpla? Alternativa e că va fi suprascris și va muri oricum.
- Tu ce vei face? - Partea grea.
De fiecare dată când Trevor are o criză,
vom înregistra momentul...
ORA
durata...
DURATA
și intervalele dintre crize.
INTERVALE
- Crizele au loc la intervale constante? - Sigur că nu.
Odată ce am toate informațiile,
am nevoie de Ilsa să fac niște simulări pentru un algoritm fractal predictiv,
deoarece episoadele sunt asimetrice.
Realizezi că dacă o implicăm pe Ilsa...
Mă bazez pe asta.
Între timp, înregistrăm episoadele, construim dispozitivul și obțin informații.
Jos de pe scaunul meu.
Se pare că vom avea o noapte albă.
GRANT
Numele „Brent” și „Jessica Moore” înseamnă ceva pentru tine?
De ce?
Simt că voi fi implicată în ceva.
- Nu știu nimic. - Adică nu-mi poți spune.
Creierul uman nu are capacitatea de memorie
pe care o credeți voi.
Scuze.
E în regulă.
Lasați-mă!
Ce este? Ce s-a întâmplat?
Cât timp?
Doisprezece secunde.
E atât de...
ciudat.
Paisprezece minute și cinci secunde.
Haide, nemernicule.
Nu mai lucrezi cu mâinile, bine?
Am înțeles.
Ai avut un episod în timp ce explicai convertorul,
așa că am încercat să completez eu.
Funcționează?
Atât timp cât e făcut din același material ca învelișul.
Am înțeles.
Două minute și 52 de secunde.
Rapid. Ce material? Ce diametru pentru fir?
Oțel chirurgical, 0,0...
...33.
Am fost absent pentru mai bine de două ore?
Da. Face parte din proces. Progresăm.
Arată bine.
Ar trebui să fie suficiente.
Să ducem informațiile Ilsei.
- Mersi. Știu că e târziu. - Eram treaz oricum.
Pot să rămân de data asta?
- Nu, pleacă. - Dar apreciem.
Bună seara, Ilsa.
Am un proiect foarte interesant cu care vreau să mă ajuți.
Bună seara, Grace. Doresc să aflu despre proiectul tău.
Nici eu nu-l făceam mai bine.
Doar să meargă.
Adevărul e că nu am decis că vreau asta.
Încep să cred că am sfidat moartea atât de mult.
Poate ar trebui s-o primesc.
Te rog, nu spune asta.
Trebuie să mor, Philip.
Deja știi asta, nu?
Moartea mea ar fi fost inclusă în ultima actualizare.
Sincer, nu știu.
Am văzut mai multe cronologii. În unele, mori, în altele, nu.
Nu se întâmplă mereu, evident.
Nu încă, cel puțin.
- Nu poți trăi așa. - Da, e ciudat.
- Pastilele nu te ajută? - Nu le mai iau.
În final, vreau să fiu la fel de surprins ca ceilalți
la ce urmează să se întâmple.
Amice, trebuie să te concentrezi pe prezent...
Un alt episod.
S-ar putea să dureze.
Ar trebui să te odihnești.
Sunt bine.
Bine.
Nu, e în regulă.
Trebuie doar să ai grijă de tine, da?
Din nou. De la ultimul șir.
Următoarele 70.000 de variații ale secvenței se termină similar.
Din nou.
Continuarea în această manieră va rezulta în eșec.
De ce ți-a luat atât de mult? De ce ai o altă voce?
Folosesc procesatorul de voce al Ilsei pentru a vorbi.
Bine.
Voi ignora faptul că ai avut destule oportunități
să vorbești cu mine și nu ai făcut-o,
deși știai că mă scotea din minți.
Am făcut un efort conjugat să reducem la minimum contactul.
Inteligența ta e clar că se ia.
Nu mă mir că Teslia se grăbește să ne deschidă ușa.
Avem nevoie de ajutorul tău.
O soluție permanentă e imposibil de calculat,
chiar și cu abilitățile mele,
din pricina legii secundare a termodinamicii.
- Entropia. - Corect, 3468.
I-am spus deja această informație lui 0115.
Știm că nu propunem o soluție permanentă,
dar nicio viață umană nu e permanentă.
Să-i acordăm timp.
0115 și cu mine am făcut o înțelegere
în urma căreia el nu va suferi dar va ajuta Marele Plan.
Ar trebui să fii incapabil de a lua în considerare opțiunea asta.
Sugestia a fost a lui, nu a mea.
Nu-mi pasă.
Nu poți să arunci un nou inginer într-o echipă
și să te aștepți să funcționeze la același nivel.
Am făcut asta de multe ori.
Trevor e special. Trebuie să ne iei pe cuvânt.
Încerci să-l salvezi pe un fond emoțional.
Te-am salvat și pe tine pe fond emoțional! Ia și asta în considerare!
Trebuie să respect decizia lui 0115 de a fi suprascris.
Trevor vrea să facă asta.
Și-a exprimat dubiile, la sediul vostru,
acum șase minute și 12 secunde.
Poftim? Nu.
- A fost o plăcere să vă văd. - Stai! Nu! Incertitudinea e umană!
Scapă de expresia aia de uimire.
Directorul e un adevărat cretin.
Avem ce ne trebuie.
Deci?
Directorul a decis să onoreze înțelegerea inițială făcută cu Trevor.
- Asta e tot? - Nu, nu este.
Grace a obținut de la Ilsa ce avea nevoie, înainte să apară Directorul.
Închideți-vă telefoanele și scoateți-le bateriile.
Vreți să-l vedeți pe Trevor din nou?
Închideți-vă transmițătoarele. facem asta, orice ar fi.
Marce, eu sunt aici.
Ți-am trimis adresa.
Oamenii încep să sosească și...
Știu că e devreme dar voiam să văd unde ești.
Sunt David.
Încet.
- Cum te simți? - Obosit.
- Ce se întâmplă? - Intervenția a avut succes.
Ați oprit camerele?
L-ați lăsat în beznă pe Director?
Nu l-am putut face să se răzgândească.
Atunci, nu înțeleg.
Am continuat oricum.
Fără să mă întrebați?
Erai absent.
Era decizia mea. Eram împăcat.
Acum am încălcat o înțelegere solemnă făcută cu Directorul.
Ați șters ceea ce urma să fie ultima mea contribuție.
- Nu am vrut să te pierdem. - Era decizia mea.
Nu era decizia voastră.
Ca atunci când ai dus-o pe Grace Day în pădure și ai încercat să o salvezi
înainte de a fi suprascrisă?
Nu fii ipocrit!
- Ce faci? - Îmi respect cuvântul.
- Trevor! - Nu.
- Haide, omule! - Opriți-vă!
Nu mă ascund!
Tot va putea să ia această gazdă așa cum ne-am înțeles.
Poate s-a răzgândit.
Poate chestia asta a compromis trupul gazdei.
Poate nu mai servește la nimic.
Trevor...
Bine.
Protocolul Cinci.
Da?
Pare din senin
și știu că tocmai ne-am întâlnit ieri,
dar... dacă are vreo importanță,
vreau să știi că nu ești singură.
Mulțumesc.
Dacă nu poți ajunge la ușa mea...
strigă. Te voi auzi. Sunt capabilă să mă ocup de situație.
Înțelegi ce spun?
Mulțumim pentru cuvintele emoționante.
Bună ziua, eu sunt David.
Vă mulțumesc că ați venit.
Majoritatea mă știți, dar pentru ceilalți, eu sunt David
și am mai spus asta.
Tatăl meu a murit când aveam 16 ani.
Un accident de mașină.
Îmi amintesc poliția la noi acasă, când m-am întors de la școală,
care încerca să explice mamei mele ce ce întâmplase,
dar nu i-a crezut și e ciudat... știu.
Dar se convinsese singură că era încă viu
și că urma să vină acasă, în cele din urmă.
Tata nu plănuise să moară
și a lăsat datorii cărora ea nu le-a putut face față.
Atunci când au pus sechestru pe casă, și nu a durat mult până la asta,
ea nu voia să plece.
Am privit cum o luau cu forța.
Mă ascundeam în tufișurile de peste stradă.
Credeam că aveau să mă ia și pe mine.
Știu că vorbesc numai despre mine,
dar vă spun toate astea fiindcă...
în acea zi, l-am cunoscut pe Jim.
Bunul meu prieten, Jim, care a văzut un copil de 16 ani
într-o zonă proastă a orașului pe care-l știm cu toții și mi-a zis:
„Ce naiba face un copil ca tine într-un loc ca ăsta?”
Și avea dreptate. Nu era locul meu acolo. Pentru niciunul dintre noi, de fapt.
Toți trebuie să fim înconjurați de oameni dragi.
Jim era unul dintre ei.
M-a dus atât de repede la Asistență Socială și a zis:
„Copilul ăsta nu-și are locul acolo.”
Dar nu s-a sfârșit așa.
M-a făcut să promit că voi păstra legătura.
Credeți-mă, ironia faptului că a trebuit să mă văd cu un om al străzii
ca să nu ajung în stradă, a avut efect asupra mea.
Mă duceam în oraș
ca să găsesc un ramolit,
alcoolic, fost muzician
și să vorbesc cu el, la fiecare două zile.
Pentru că îmi doream să fiu ca Jim.
Cine nu voia?
Cine nu ar fi vrut să fie atât de pozitiv tot timpul?
Atât de grijuliu?
Cine nu ar fi vrut
să dea cea mai bună zi a lor pe felul în care se simțea Jim tot timpul?
Era o forță.
Spunea că nu avusese nicio zi proastă.
Trata fiecare zi ca pe un dar.
Trata fiecare persoană ca pe un dar.
Jim a fost primul meu client.
Dar, într-un fel, eu am fost clientul lui.
Mi-a dăruit mai multe decât aș fi putut să-i returnez,
până în ziua în care a murit.
Deja mi-e dor de el.
Mă bucur să te văd.
Nu mă așteptam să vă văd aici, dnă Wilson.
Nici eu.
Superb.
A fost o idee bună.
Acest loc stârnește atâtea amintiri, nu-i așa?
Poate pentru că mă uit la ocean, dar...
știi când mi-am rupt mâna la surf
și tu a trebuit să schimbi singură cauciucul?
Da, vechiul meu Jeep.
- Am iubit mașina aia. - Da.
Ce-ți mai amintești?
- Nu pot să nu mă gândesc la... - La ce?
...prima petrecere de Crăciun, de la FBI,
te-am strecurat în poligonul de trageri.
În mod ciudat, tu erai toată aprinsă după ce ai tras cu arma, pentru prima oară.
Ai mai spus asta.
Vorbesc despre acest loc.
E superb. Ce vrei să spun?
Aici ne-am întâlnit, Grant.
- Împlineam 25 de ani. - Da. O zi frumoasă de august...
Era înnorat, ca astăzi, dar continuă.
- Ce faci? - Pe cine așteptam?
- Nu știu de ce faci asta? - Cât era ceasul?
Scuze, nu-mi amintesc fiecare detaliu.
Era exact ora 15.
Ai venit către mine, din direcția aia. Eu îl așteptam pe John.
Era logodnicul meu.
- Întârziase o oră și eram furioasă. - Kat.
Ai inițiat o conversație care a continuat cu o cină
și cu o noapte petrecută împreună.
Îți amintești primul lucru pe care mi l-ai spus?
Că nu ar trebui să mă mărit cu un bărbat
care ar lăsa baltă o femeie atât de frumoasă, de ziua ei.
În acel moment,
exact aici unde stăm acum,
am crezut că am întâlnit bărbatul cu care aveam să-mi petrec restul vieții.
- Sigur că-mi amintesc. - Nu, nu cred.
Tu nu ești acel bărbat.
Kat...
Subtitrarea: Alexandra Simona Pandelică