EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Du har tränat, Davie.
Ja, lite grann.
-Nej, du har lyft skrot. -Jag försöker hålla mig i trim.
Nej, jag vet nog vad det handlar om.
Vadå?
Davie har blivit kär
Ja, Davie har blivit kär
Davie har blivit kär
Hörru.
Jag älskar dig som en bror, men jag sjunger inga duetter.
Okej. Det vet jag ju. Förlåt.
Men jag vet hur det känns.
Jag kände samma sak för min Sandra...
...som du gör för Marcy.
-Jaså? -Ja.
Jag lättade från golvet när hon kom in.
Varje gång.
Hon tog andan ur mig.
Hon skulle ha älskat dig.
Ja. Hon tyckte om snälla killar.
Jag saknar henne varje dag.
Nu också.
Ja, det vet jag.
När får jag sjunga på bröllopet, då?
-Bröllopet? Herregud. Det... -Ja.
Jag vet inte om Marcy vill gifta sig.
-Älskar du henne eller inte? -Ja.
Det vet du. Men det... Det är invecklat.
-Invecklat? -Tja...
Det... Vad fan betyder det ens?
Åh, j...
-Okej. Dags för ett hjärtpiller. -Jag kastade bort dem.
Va?
Jag tyckte inte om känslan när jag tog dem.
Herregud, Jim. Okej.
Vänta. Jag hjälper dig.
Hej. Jag behöver en ambulans direkt.
Okej. Vänta.
Kan du beskriva dina symptom?
Jag har ont i bröstet och svårt att andas.
-Har du känt så förut? -Han har slutat med sina ACE-hämmare.
-Vad heter du? -Han heter James Edward Bailey.
Jag är socialsekreterare och har alla uppgifter. Kan vi åka till sjukhuset?
Han försöker göra sitt jobb. Ta det lugnt nu.
Jag heter Jim och...
...det är trevligt att träffas.
Oj. Vad ska du göra idag?
Jag ska skriva ihop ett förslag till en restaurang.
Två på en gång? Blir du inte galet upptagen då?
Jo.
Grant, du jobbar långa dagar, särskilt numera.
När åt vi nåt tillsammans?
Ja, det var ett tag sen.
Vad sägs om ikväll?
Vi har fått koordinaterna till uppdraget.
Det ska nog funka.
Tror du det?
Jag gissar att du pratar med nån annan.
-Jag ska definitivt komma. -Vad bra.
Okej. Men om det ändras kan du väl säga till.
Jag äter inte veganskt om jag inte måste.
Hej då.
Jag är snart hemma, Philip.
Tid?
10.07. Tre minuter kvar.
-Trevor, inta skottposition. -Uppfattat.
-Vad har hänt med ditt huvud? -Jag ramlade med cykeln.
Ser det inte ut som ett terrordåd att skjuta ner ett plan?
När folk får veta att det var lastat med mjältbrand,
tar FBI säkert gärna äran för att ha avstyrt en katastrof.
Flygplanet närmar sig klockan ett.
Nära vattenytan.
Aktivera.
Klart.
-Jag ser målet. -Vänta på min order.
Tid?
Planet släpper mjältbranden om 90 sekunder.
Målet är inom räckhåll.
Avvakta.
-Sextio sekunder. -Jag måste avvakta.
Skjut.
Trevor, skjut.
Trevor!
Nåt är fel.
Vad fan hände?
Ett annat team slutförde uppdraget.
Jag... Förlåt. Jag stelnade till.
Va?
Ingen fara. Ett annat team löste det.
Är det nåt du vill berätta?
Ja.
Hej.
Vad är det?
Jag har stirrat på min telefon och bävat för...
...en massa tuffa samtal...
...men ingen har ringt.
Det är så mycket värre.
En klient dog. Min första klient.
Minns du Jim? Ni träffades en gång.
Det gör inget.
Du skulle ha gillat honom.
Vad hände?
En hjärtattack.
Jag åkte med till sjukhuset.
Han bad mig ordna så att han hamnade bland folk och kunde skaffa vänner.
Ingen ur släkten har ringt. Ingen.
Det är som om de inte bryr sig.
Det gör du.
Kom.
Ett sovrum, en kammare.
Vitvarorna i köket är nya.
Massor med förvaringsutrymme.
Tvättmaskin och torktumlare.
Jag tar den.
Första och sista hyran, plus depositionsavgiften.
Behövs det nåt mer?
Det är sex andra som står i kö.
Referenserna kommer att bli avgörande.
Skulle ett samtal från en specialagent på FBI sätta mig högst upp?
-En vän? -Min chef.
Jag vill inte vara respektlös, men jag vill se bevis.
När vill du träffa honom?
Läkarna kallade det tidsförskjutningsafasi.
Ens förmåga att uppfatta tidens gång bryts ner.
Jag tror att det har gått en sekund, när det har gått flera minuter.
Till slut blir det som om jag är katatonisk.
-Jag har aldrig hört talas om det. -Det finns bara ett fall till.
Den som hade levt längst före mig.
Kan det bara drabba nån som har haft flera värdar?
Ja, det var teorin.
Symptomen dröjde i det första fallet.
Det här går mycket snabbare.
Det var inte meningen att äventyra uppdraget.
Jag trodde att jag hade tid.
Nåt måste vi kunna göra.
-Hallå? -Agent McMillan?
MacLaren.
Ja. Direktören dök upp igen och vill prata med en "0115".
Det är därför jag ringer.
Vi kommer.
Han har varit där inne länge.
Vad tror ni att de pratar om?
Bara det att han pratar med direktören är helt otroligt.
De är klara.
Jaha?
Vi diskuterade det som har hänt med mig. Jag hade rätt.
Jag har tidsförskjutningsafasi.
Det beror troligen på AI-uttagningsprocessen.
-Okej. Hur botar jag det? -Det går inte.
Direktören måste ha en plan.
Ja. Det kommer att ordna sig.
Kan du ändå utgöra uppdrag?
Nej. Det blir inga fler uppdrag för mig.
Symptomen framskrider för snabbt.
Avbrotten jag har upplevt blir bara värre.
Snart kommer de att vara i timmar och sen i dagar.
Jag är till ingen nytta som resenär.
Vad var det ni pratade om, då?
Jag försökte förklara att det inte var dess fel.
Den känner sig ansvarig.
-Det är den. -Det där är meningslöst.
Jag har alltid vetat att det är så jag ska dö.
Direktören och jag har kommit överens.
Jag har levt nog många liv.
Min värd är fortfarande ung och frisk.
Direktören ska skicka en ny resenär till den.
-Herregud, Trev. -Det är i sin ordning.
-Nej. Jag vill prata med den. -Sluta.
Den ska inte kunna ta ett liv.
Jag har gått med på det. Det är bestämt.
När då?
Jag har 36 timmar på mig att ordna upp allt.
Det här är...
Herregud.
...goda nyheter.
Ni får en ny ingenjör. Teamet klarar sig.
Hej. Får jag tala med Sandra Bailey?
Ursäkta, Sandra Wilson.
Jag heter David Mailer.
Jag är socialsekreterare och ringer å Jims vägnar.
Du måste har hört nåt från sjukhuset.
Nej, det gäller inte begravningskostnaden.
Det är redan ordnat.
Han har uppgett dig som närmast anhörig,
så jag ville berätta att begravningen hålls i parken
mittemot St. Lucy's om två dagar. Vi hopp...
Okej.
Jag gillar inte ordet "förlorare".
Jim var så långt ifrån en förlorare man kan komma.
Nej... Jag förstår att ert äktenskap var jobbigt
mot slutet, men ända fram till sin död,
hade han bara gott att säga om dig.
Jag tror att du gick miste om att få veta vilken otrolig man han var.
Om du inte kan släppa gammalt groll för att ta farväl,
så är det bara sorgligt.
Ha en trevlig dag.
Fan också.
KAN VI SES PÅ BASEN IKVÄLL?
HUR DAGS?
SJU
VISST
Varsågod.
-Jag mejlar papperen till dig. -Tack.
Vill du...
-Vill du se den? -Visst.
-Vad fint. -Ja, det är en förbättring.
Behöver du flytthjälp?
-Erbjuder du dig? -Varför inte?
Jag har bara några lådor. Jag ville inte ta med så mycket.
Du saknar din son.
-Låt bli. -Jag är din teamledare. Du kan...
Allvarligt. Kom inte dragande med den där skiten.
Vi är mycket mer än så.
Okej.
-Om det är allt du behöver... -Vad sa du?
Jag menade det här.
Förlåt. Det...
Det är allt det här med Trevor.
Jag förstår.
Jag ska gå.
-Tack för referensen. -Det hör till när man är teamledare.
Vilket dravel!
Det låter inte bra.
Det är inte mitt problem.
-Vad är det här? -Middag.
Till vem då?
Dig och mig.
Var är Philip?
Jag bad om att få vara ifred.
Okej, mitt hjärta slår dubbelt så fort nu och jag rodnar.
Jag ska inte gå in på de andra reaktionerna.
Jag vill bara äta middag med dig.
Ska det inte leda till nåt?
Det är bara middag, Grace. Jag har gjort pommes.
Annars kan vi alltid äta middag... efteråt.
Jag försöker inte förföra dig.
Jag vill bara umgås med dig.
För att ta farväl.
Va?
Du verkar ha haft en jobbig dag.
Ja, faktiskt.
En av killarna jag jobbar med har fått en dödlig sjukdom.
Åh, nej. Vad hemskt. Är det cancer?
En hjärnåkomma.
Jag vet inte exakt. Det är bara sorgligt.
Hur gammal är han?
Jag vet inte riktigt.
Ibland känns han som ett barn, och ibland...
Vet du vad?
Vi pratar om din dag istället.
Okej, i morse var jag ute och handlade inför middagen.
-Som var utsökt. -Tack.
Och så lämnade jag in förslaget
-för Pattersons andra restaurang. -Jag håller tummarna.
Det kanske inte blir så överväldigande ändå,
för jag kan återanvända vissa saker från restaurangen jag jobbar med nu.
Ljussättningen funkar inte, men jag tror att jag kan...
Förlåt. Det är inget som intresserar dig.
Varför säger du det?
Du är FBI-agent.
Min värld är så trivial i jämförelse.
Kat, det här är livet.
Allt jag gör när jag inte är med dig
gör jag för att bevara allt det här.
Utan det är det jag gör meningslöst.
Tja, i så fall var min dag ganska imponerande.
Ett ögonblick.
Du skojar.
Jag har druckit mycket vin.
Förresten, på tal om Pattersons,
så har de bjudit med oss på en båttur nästa helg.
Båttur? Ute på havet?
Så brukar det vara med båtar.
Okej. Jag...
Jag träffar dem gärna.
Du presenterade dem för mig... för flera år sen.
Jaha, Patterson. Jag trodde...
Jag hörde fel.
Jag fattar inte att du gjorde upp med direktören.
Jag fattar inte att Direktören kunde föreslå nåt sånt.
Jag vet inte ens vem av er jag är mest arg på.
Varför är du så lugn?
Det är inte första gången för mig.
Min fru och jag var de första två lyckade överföringarna.
I de tidiga försöken använde man en man och en kvinna.
Hon var några år äldre än jag i våra första värdkroppar.
Några år yngre andra gången.
Tredje gången skilde det mer än ett årtionde.
Men det kvittade.
Vi var själsfränder.
Vi uppfostrade barn i tre olika livstider.
Hon var hela mitt liv.
Fram tills nu
har hon varit det enda kända fallet av tidsförskjutningsafasi.
Jag minns att direktören försökte lösa problemet.
Då minns du att det är obotligt.
Jag är ledsen, Trevor.
Därför känns det vettigt att min värd kommer till nytta.
Jag har sett nån jag älskar försvinna, först korta ögonblick,
och sen timmar och dagar.
Vid ett av våra sista tillfällen tillsammans
bad hon om att få se solljuset en sista gång.
Jag vet inte om du minns det, men innan vår kupol täcktes av is,
fanns det en liten lucka
där solljuset ännu flödade in.
Det var så vackert.
Sen kom hon aldrig tillbaka.
Du älskade henne.
När man tillbringar hela liv med nån,
växer det till nåt mer än så.
Det saknas ord för det.
Men ja, det gjorde jag.
De där tillfällena mot slutet måste ha varit värdefulla.
Ja.
Det var de.
Tänk om jag vill ha såna tillfällen.
Du stjäl den tiden från alla som älskar dig.
Jag skonar dig hellre från det jag gick igenom.
Jag är tillfreds...
...med mitt beslut.
Hände det igen?
Ja.
Det kommer att fortsätta så.
Jag vill att du respekterar mitt beslut.
Jag kan inte tävla mot tre livstider.
Vad sägs om mina pommes?
De är utsökta.
-Hej. -Hej. Är du den nya hyresgästen?
-Carly. -Jessica.
Vad gör du?
Det var trevligt att träffas.
-Vem är det? -Vår nya granne.
Hej.
Okej. En gång till.
-David, du är redo. -Nej, det blir jag aldrig.
Jag är urusel på att hålla tal.
Jag blir svettig och drabbas av panik,
och sen snubblar jag över orden som en...
Du läste precis upp det utan att få panik.
Inför dig, ja.
Hitta nån bland åhörarna och låtsas att det är jag, då.
Låtsas? Följer du inte med?
Jag kände inte ens Jim.
Okej.
Vet du vad? Om inte du följer med,
så klarar jag det inte.
Varför ska man ens hålla tal? Det finns andra sätt att...
Okej. Jag följer med.
Så hitta mig bland åhörarna och håll talet för mig.
Okej?
Tack.
Trev?
-Hur länge har du suttit där? -Som om du inte vet det.
Vi kan avsluta ditt arbete. Du var nära att bota det.
Inte nära nog.
Vi hade tillgång till teknologi som var hundratals år mer avancerad
-och lyckades ändå inte. -Ni hade inte mig.
Jag läste dina planer för ett subneuralt implantat
som skulle motverka symptomen.
Går inte det att bygga här?
Det är bara hårdvaran.
Det gör ingen nytta om det inte kan förutse nästa anfall,
-och det kräver... -Mjukvara. Alltså mig.
Direktören bedömde det som att det inte finns nån lösning.
Jag vet exakt vilka dess begränsningar är. Det är vår roll.
Direktören behöver programmerare och vårt samarbete.
Hur många gånger har du haft oddsen emot dig,
men ändå räddat dagen?
Tro mig, direktören är imponerad.
Varför tror du att du kommer undan med regelbrott?
-Så har jag aldrig tänkt på det. -Jag är smart. Utnyttja det.
Okej, hör på.
Vi har mycket att göra och bara 24 timmar på oss.
Vi ska angripa det här på tre plan.
Philip och Carly, ni hjälper Trevor med implantatet.
-Jag ska... -Vänta.
Direktören har redan fattat sitt beslut.
-Det kanske finns fler alternativ. -Den kan ändra sig.
Sluta låtsas att du inte håller med.
Är det här implantatet?
Jag försökte återskapa originalritningen.
Den sätts mot hjässloben och de basala ganglierna
och avger elektriska impulser
och ett syntetiserat ämne som väcker mig ur ett avbrott.
-Mot hjässloben? -Det är där du kommer in.
Hjärnkirurgi är riskabelt.
Vad kan hända? Alternativet är att han blir överskriven.
-Vad ska du göra? -Det svåraste.
Varje gång Trevor får ett avbrott,
ska vi notera när det händer...
TID
...hur länge det varar...
VARAKTIGHET
...och hur lång tid det gick emellan.
INTERVALL
-Inträffar avbrotten regelbundet? -Naturligtvis inte.
När jag har alla uppgifter
får Ilsa göra simuleringar och bygga upp en förutseende algoritm,
eftersom anfallen är asymmetriska.
Du inser väl att om Ilsa blir inblandad, så...
Det räknar jag med.
Under tiden gör vi noteringar, bygger implantatet och tar fram data.
Bort från min stol.
Okej. Vi får nog jobba hela natten.
Betyder namnen "Brent" och "Jessica Moore" nåt för dig?
Hur så?
Det känns som om jag blir indragen i nåt.
-Jag kammar noll. -Du menar att du inte kan säga nåt.
Den mänskliga hjärnans minneskapacitet är inte så stor som ni verkar tro.
Förlåt.
Det gör inget.
Släpp!
Vadå? Vad är det?
Hur länge?
Tolv sekunder.
Det här är så...
...konstigt.
14 minuter och fem sekunder.
Kom igen, ditt lilla elände.
Inget mer praktiskt arbete för dig.
Okej.
Du försvann mitt i förklaringen, så jag försökte på egen hand.
Funkar det här?
Om det är i samma material som höljet.
Okej.
Två minuter och 52 sekunder.
Okej, fort. Vilket material? Och trådstorlek?
Kirurgiskt stål, 0,0...
...33.
Har jag varit borta i två timmar?
Ja. Det ingår i processen. Vi närmar oss.
Det ser bra ut.
Okej. Det här borde räcka.
Nu åker vi till Ilsa.
-Tack. Jag vet att det är sent. -Jag var ändå uppe.
Kan jag få vara med?
-Nej. Försvinn. -Men du ska ha tack.
God kväll, Ilsa.
Jag behöver din hjälp med ett spännande projekt.
God kväll, Grace. Berätta gärna mer.
Jag hade inte gjort det bättre själv.
Bara det funkar.
Ärligt talat vet jag inte om jag vill det.
Jag har lurat döden så länge. Det kanske är dags, helt enkelt.
Säg inte så.
Jag ska dö, Philip.
Du vet det redan, va?
Min död var väl med i den senaste uppdateringen.
Nej.
Jag har sett olika varianter. Ibland dör du, ibland inte.
Det händer inte jämt, så klart.
Inte än, åtminstone.
-Du kan inte leva så. -Det är märkligt.
-Hjälper inte pillren? -Jag har slutat med dem.
Jag vill bli lika överraskad som alla andra över det som väntar.
Du måste fokusera på att vara här och...
Han är borta igen.
Det kan ta ett tag.
Gå och vila lite.
Det behövs inte.
Okej.
Nej, det är ingen fara.
Du behöver bara ta hand om dig själv nu.
En gång till. Från den sista kedjan.
Kommande 70 000 variationer slutar på ett liknande sätt.
En gång till.
De här försöken kommer att resultera i ett misslyckande.
Vad var det som dröjde? Varför låter du annorlunda?
Jag använder Ilsas röstprocessor för att tala.
Jaha. Okej.
Du har alltså haft alla möjligheter att prata med mig men låtit bli,
trots att det driver mig till vansinne.
Jag har försökt minimera kontakten med Ilsa.
Din intelligens smittar av sig.
Inte undra på att Teslia öppnar åt oss.
Vi behöver din hjälp.
Det är omöjligt att beräkna en permanent lösning
ens med min förmåga,
på grund av termodynamikens andra huvudsats.
-Entropi. -Precis, 3468.
Jag har redan berättat det för 0115.
Jag vet att det vi föreslår inte är en permanent lösning,
men inget mänskligt liv är permanent.
Låt oss ge honom mer tid.
0115 och jag har gjort upp en plan
så att han slipper lida, men gör generalplanen fortsatt nytta.
Du ska inte ens kunna överväga det alternativet.
Förslaget var hans, inte mitt.
Det kvittar.
Du kan inte ersätta en ingenjör och tro att allt ska funka som förut.
Jag har gjort det flera gånger.
Trevor är speciell. Du får ta vårt ord på det.
Ni försöker rädda honom av känslomässiga skäl.
Jag räddade dig av känslomässiga skäl. Fundera på det.
Jag måste respektera 0115:s önskan att bli överskriven.
Direktören, Trevor vill göra det här.
Han uttryckte tvivel för det på er operativa bas
för sex minuter och 12 sekunder sen.
Va? Nej.
-Det var trevligt att träffas. -Vänta! Det är mänskligt att tvivla!
Se inte så vördnadsfull ut.
Direktören beter sig som ett as.
Vi har det vi behöver.
Jaha?
Direktören valde att respektera överenskommelsen med Trevor.
-Är det kört nu? -Nej.
Grace fick det hon behövde av Ilsa innan direktören dök upp.
Stäng av era telefoner och ta ur batterierna.
Vill ni se Trevor igen eller inte?
Och stäng av sändarna. Vi kör på ändå.
Hej, Marce. Jag är här nu.
Jag messade dig adressen.
Folk har börjat komma och...
Jag vet att det är tidigt. Jag ville bara veta var du är.
Det är David.
Försiktigt.
Ta det försiktigt.
-Hur mår du? -Jag är trött.
-Vad står på? -Proceduren lyckades.
Stängde ni av kamerorna?
Kan direktören inte se det här?
Vi kunde inte övertala den.
Då förstår jag inte.
Vi gjorde det ändå.
Utan att fråga mig?
Du var borta.
Det var mitt beslut. Och jag var tillfreds med det.
Nu har jag brutit min överenskommelse med direktören.
Ni förstörde det som skulle bli min sista insats.
-Vi ville inte förlora dig. -Det var mitt beslut.
Nej, det var mitt.
Som när du tog med Grace Day ut i skogen för att rädda henne
från att bli överskriven?
Vilken hycklare!
-Vad gör du? -Håller min del av avtalet.
-Trevor. -Nej.
-Kom igen nu. -Sluta!
Jag tänker inte gömma mig!
Den får ta min värd som vi kom överens om.
Den kanske ändrade sig ändå.
Eller så har den här grejen... utsatt värdkroppen för fara.
Den kanske inte duger åt nån längre.
Trevor...
Okej.
Protokoll 5 gäller.
Ja?
Det här kommer helt ur det blå,
och jag vet att vi träffades igår,
men... vad det nu är värt,
så är du inte ensam.
Jaha. Tack.
Ropa om du inte kan ta dig ut. Jag hör dig och kan hantera det.
Förstår du?
Tack för de rörande orden, pastorn.
Hej. Jag heter David.
Tack för att ni kom.
De flesta av er känner mig, men för er som inte gör det, så är jag David.
Det sa jag redan.
Min pappa dog när jag var 16.
I en bilolycka.
Polisen var hemma hos mig när jag kom hem från skolan.
De försökte förklara allt för mamma,
men hon trodde inte på dem. Det är konstigt,
men hon intalade sig att han levde
och att han skulle komma hem.
För pappa planerade inte att dö.
Han lämnade henne stora skulder.
När de tog tillbaka huset, vilket inte dröjde länge,
vägrade hon flytta.
Jag såg dem tvinga ut henne.
Jag gömde mig på andra sidan vägen,
av rädsla för att de skulle ta mig också.
Jag vet att jag pratar om mig själv, men jag berättar det för att...
...det var den dagen jag träffade Jim.
Min goda vän Jim, som såg mig som 16-åring
i en tuff del av stan, och sa...
"Vad fan gör en unge som du här?"
Han hade rätt. Jag hörde inte hemma där. Det gör ingen av oss.
Alla hör hemma hos nån som bryr sig.
Jim var en sån människa.
Han släpade mig till socialtjänsten och sa:
"Ungen hör inte hemma hos oss."
Det slutade inte där.
Jag fick lova att höra av mig.
Tro mig. Det ironiska i att jag besökte en man på gatan
för att inte själv hamnar där... Den gick inte förlorad.
Ändå tog jag mig in till stan...
till en avdankad...
...och alkoholiserad musiker...
...för att titta till honom.
Jag ville vara som Jim.
Vem ville inte det?
Vem vill inte vara så positiv jämt?
Så omtänksam?
Jag menar... Vem skulle inte vilja...
...byta ut det de känner när de är på topp mot det Jim måste ha känt jämt?
Han var en urkraft.
Han sa att han aldrig hade haft en dålig dag.
Han såg varje dag som en gåva.
Han behandlade varje person som en gåva.
Jim var min första klient.
Men på ett sätt var jag hans. Och...
...han gav mig mer än jag nånsin kunde ge tillbaka...
...ända till dagen då han dog.
Jag saknar honom redan.
Hej, Bert. Vad trevligt att se dig.
Jag trodde inte att du skulle komma, mrs Wilson.
Inte jag heller.
Vad fint.
Det här var en bra idé.
Den här platsen lockar fram många minnen, eller hur?
Det kanske är för att jag ser på havet, men...
Minns du när jag surfade och bröt armen och du fick byta däck helt själv?
Ja, på min gamla Jeep.
-Jag älskade den bilen. -Ja.
Tänker du på nåt mer?
-Jisses. Jag kom osökt att tänka på... -Vadå?
...första julfesten på FBI,
när jag smög med dig till skjutbanan.
Du blev märkligt upphetsad av att avfyra ett vapen.
Det har du tagit upp förut.
Jag pratar om den här platsen.
Den är underbar. Vad ska jag säga?
Det var här vi träffades, Grant.
-På min 25:e födelsedag. -Just det. En fin augustidag.
Det var molnigt som nu, men fortsätt du.
-Vad är det här? -Vem väntade jag på?
-Jag vet inte vad du vill. -Vad var klockan?
-Jag minns inte alla detaljer... -Det var prick klockan tre.
Du kom fram till mig och jag väntade på John.
Min fästman.
-Han var en timme sen och jag var rasande. -Kat...
Vi började prata och fortsatte med att äta middag
och tillbringade natten tillsammans.
Minns du det första du sa till mig?
Att jag inte borde gifta mig med en man
som glömmer bort en så vacker kvinna på hennes födelsedag.
Och i det ögonblicket,
precis här där vi står nu,
trodde jag att jag hade träffat mannen jag skulle dela livet med.
-Visst minns jag det. -Nej, det gör du inte.
Du är inte han.
Kat...
Undertexter: Love Waurio