- Der er han. Kom igjen! - Ja, nå gjør vi dette.
- Kom igjen, folkens, jeg spiser! - En offisiell fredagstradisjon.
Isaac! Få den blanke ræva du hit! Nå skjer det!
Jeg forstår ennå ikke hensikten med dette ritualet.
Vi er sirkusdyr, Isaac. Hater å måtte si det.
Plasser innsatsen deres, folkens! Bruk comscanner-kode 7499 Alpha 6.
- Hva er scoren? - Alara har 16. Isaac 14.
- La oss bare bli ferdige. - Jeg veddet på deg. Ikke svikt meg.
Og kjør!
Fleeka hewik-vig!
Boom! Det er seier til Isaac!
Pokker... Hva er i veien? Alara, går det bra?
Ring Dr Finn. Jeg tror armen min er brukket.
- Hvordan kjennes det? - Mye bedre. Takk.
Det var et rent brudd, så det bør være fint om en halvtime.
Ikke legg for mye press på før det.
Claire, hvordan skjedde dette?
Isaac og jeg er jevngode, men å brekke armen min?
Hvordan føler du deg ellers? Noen ømhet eller betennelser?
Ja, kanskje litt, men jeg har også trent mer i det siste.
- Hvordan det? - Muskelmassen din har gått ned.
- Nei. - Beintettheten også.
Alara... Styrken din svekkes.
Fysisk svekkelse som følge av endret tyngdekraft er vanlig.
Det skjedde med de første astronautene.
Selv med hard trening, når man er i mikrogravitasjon, -
- så er det uunngåelig at musklene svekkes.
- Har det skjedd med Xelayanere før? - Flere ganger.
Men muskelsvinnet ser ut til å skje raskere hos Alara.
Antagelig fordi hun flyttet ut tidlig.
- Hva gjør jeg? - Effektene er ikke permanente.
Prøv å re-akklimatisere deg til Xelayansk tyngdekraft.
- Hvordan gjør hun det? - Hun må dra til hjemplaneten.
- Hvor lenge? - Det er umulig å si.
Noen Xelayanere re-akklimatiserer seg på et par uker.
- Noen bruker lenger tid. - Hvor mye lenger?
Den lengste prosessen jeg har hørt om, var på fire år.
Én klarte aldri å hente seg inn. Han forlot aldri Xelayah igjen.
Jeg prøver ikke å skremme deg, jeg gir deg bare fakta.
Og om jeg ikke drar tilbake?
Over tid vil kroppen din tilpasset seg jordens tyngdekraft.
Om du så prøvde å dra tilbake til Xelayah...
- ...ville jeg bli knust. - Uten beskyttelse, ja.
- Når vil hun måtte dra? - Så snart som mulig.
Kom inn.
Da jeg kom hit, kunne jeg løfte minst 100 kilo.
Fortsatt mye bedre enn resten av oss.
Hør her. Uansett hva du velger å gjøre, så støtter jeg deg.
Men om du blir værende...
Så har du en sikkerhetssjef som kan få juling av en high school-elev.
Kaptein, se på meg. Jeg fikk denne jobben fordi jeg er Xelayaner.
Din egnethet som sikkerhetssjef går ut på mer enn å slå inn skaller.
Du kan få så mange folk du trenger, men du ville vært sjef.
- Og de ville tatt ordre fra meg? - Det er jobben deres.
De ville aldri respektert meg.
De som ikke så ned på meg, ville synes synd på meg.
- Jeg trenger ikke veldedighet. - Så hva vil du gjøre?
Har jeg noe valg?
Jeg drar hjem.
Kanskje du kommer deg raskere enn noen andre og er tilbake om en uke.
- Og om det tar lenger tid? - Jobben din venter på deg.
Og om det er mye lenger?
Bare bli bedre. Ok?
Jeg sier det igjen: vakreste planeten i Unionen.
Alara.
Jeg ville ta en siste kikk fra broen.
Hvordan føler du deg?
Jeg skal overvinne dette. Jeg lover.
Og jeg skal komme tilbake sterkere enn noensinne.
- Det vet jeg. - Vi vil savne deg masse.
Jeg vil savne dere også.
Går inn i atmosfæren. Aktiverer gravitasjonsskjold.
Du milde, jeg kan bare ikke...
- Se på det. - Finnes ikke maken.
Steder som dette får meg til å innse: Jeg er søppel.
Familien min er søppel.
Der er den. Rett fram.
- Kan jeg parkere hvor som helst? - Ja, foran.
Ok. Åpne luken.
Alara.
- Vennen! - Går det bra med deg?
Ja, det går fint.
- Det er tyngdekraften. - Det er mer alvorlig enn vi trodde.
Sikker på at det går greit? Jeg kan sende Dr. Finn.
Vi har leger på Xelayah. Bedre enn noen lege du kan skaffe.
- Pappa, for guds skyld. - Du har alltid vært så skjør.
- Stakkars liten. - Mr. og Mrs. Kitan...
Det er ingen hemmelighet at Xelayanere ikke liker hæren.
Men din datter har utmerket seg ut over alle forventninger.
Hun har reddet mange liv. Også mitt.
Takk for at dere kom med henne. Vi tar det herfra.
Kaptein! Takk for alt.
- Vi ses snart. - Takk, Løytnant.
Bli med inn, vennen, så kan du legge deg ned.
Ikke rart hun er så streng med seg selv.
Jeg skulle gjerne gitt ham en på trynet.
- Ok, kom igjen, så drar vi. - Jeg vil prøve noe mens vi er her.
Tok med meg denne.
Takk og lov for gravitasjonsskjold.
- Hei, vennen. - Oppe? Føler du deg bedre?
- Ja, takk. Dette ser lekkert ut! - Håper du er sulten.
- Jeg vet jeg er sen, beklager! - Hei, kjære, se hvem som er her!
- Alara! Herregud, hei! - Hei, Solana.
- Jeg trodde du var på Jintann 8. - Jintann 9.
Ja, men lab-en er ferdig, og de trenger meg ikke på et par dager.
Jeg ville treffe lillesøsteren min!
- Særlig fordi hun er syk! - Jeg er ikke syk.
Hun ser allerede friskere ut enn hun gjorde på Orville.
Den resirkulerte luften var ikke bra for deg.
De driver deg for hardt. Du ser alltid sliten ut.
Hvordan orker du å være innesperret på det skipet hele tiden?
- Jeg ville blitt sprø. - Skipet er fint. Jeg trives der.
Nå som du er tilbake, er det viktig å holde seg i aktivitet.
Det er en perfekt anledning til å gjenoppta studiene og ta eksamen.
- Jeg blir ikke så lenge. - Vennen, det vet du ikke.
Om du er redd for konkurransen, så har jeg snakket med lærerne.
De vet du trenger litt ekstra, men de tar utfordringen.
Takk.
Er tyngdekrafttilpasning ulikt for alle?
Jeg leste at noen bruker lang tid på å komme seg.
Må dere være så ivrige på at jeg skal mislykkes?
Jeg... Jeg beklager. Jeg bare...
Om jeg så ble værende, så skal jeg ikke studere.
Kjære, kan du ikke fortelle henne om deg og Terlus?
- Hva er det? - Vi skal gifte oss.
- Skal dere? Fantastisk! Gratulerer. - Det var på tide at han fridde.
- Du skal være forloveren min. - Og nå som du er hjemme, hvem vet?
Kanskje du har flaks når det kommer til kjærligheten?
Kom inn.
- Trives du i ditt gamle rom? - Det er som å gå tilbake i tid.
- Dere har ikke endret noe. - Vi visste du ville komme tilbake.
- Vel, vi håpet i hvert fall. - Savner dere meg?
Selvsagt savner vi deg. Og vi ønsker det beste for deg.
- Du kan bare ikke la være, hva? - Hva mener du?
Slår det deg ikke at det finnes dem som ønsker en annen livsstil?
Eller er det hinsides din forestillingsevne?
Hør her, elskling.
Du ble født med visse begrensninger.
Om du ikke hadde vært tregere enn de andre barna, -
- ville du ikke følt at du måtte gå inn i Flåten.
Jeg er klar over mine intellektuelle svakheter. Du minnet meg på dem.
Skulle jeg lyve til deg? Du er min datter.
Nettopp! Det er meningen at du skal oppmuntre meg, støtte meg.
- Ting en far liksom skal gjøre. - Nå er du urettferdig.
- Din mor og jeg gjorde vårt beste. - Deres beste...
- Beklager at jeg var et prosjekt. - Vi la mye tid og energi i deg.
Fordi vi elsker deg. Og det knuste oss da du gikk inn i militæret.
De inspirerte meg mer på ett år enn noen Xelayaner har gjort.
- Det er gravitasjonssyken. - Nei, det er meg!
Åpne ørene og hør på meg!
Alt jeg trengte å høre fra deg, var: "Du kan klare det." Det er alt.
Kanskje hadde det vært løgn, men jeg trengte det.
Og vet du hvem som sa det til meg?
Kaptein Mercer, Kommandør Grayson og alle på Orville, -
- men ikke min egen far.
Legen vet ikke hvor lenge du blir sittende i den stolen.
Din mor og jeg har avgjort at en tur til strandhuset vil gjøre oss godt.
- Samle familien. - Det vil ikke fikse 20 år.
- Heisann, hoppsan! - Hei, Serris.
- Huset står klart til dere. - Takk. Noe vi bør vite?
Dere har øya for dere selv, det er utenfor sesong.
Jeg drar tilbake til fastlandet, kontakt meg om det er noe.
- Takk. Hils familien. - Takk, sir.
Alara! Se!
Så nydelig! Jeg har ikke sett en vill eevek på evigheter.
- Hei, vennen. - Var ikke vi de eneste her?
- Jo. - Jeg så lys -
- i et hus nede ved stranden.
Kanskje noen andre ville utnytte lavsesongen.
Det er så fredelig her uten alle turistene, så jeg klandrer dem ikke.
- Hva tenker vi? Legge tid? - Absolutt. Jeg er utslitt.
Anmodning om en DNA-ekspert hos Medisinsk.
Personalvurderinger hos Våpen og Kommunikasjon.
- Noe nytt i ingeniøravdelingen? - Nei, -
- men Yaphit har spurt meg om barselpermisjonspolitikken vår.
- Vurderer han å splitte seg i to? - Vi har ikke lov til å spørre.
Kom inn.
- Sikkerhetssjefvikaren er her. - Ok, send ham inn.
- Du savner henne, hva? - Jeg håper bare hun har det bra.
Ja. Kom inn!
- Løytnant Tharl til tjeneste. - Tharl, kom inn.
- Dette skipet er helt rått, folkens! - Takk.
Jeg så meg litt rundt på vei opp hit. Skikkelig fet plass.
- Jeg liker teppene. - Du har gode referanser.
- Du er sterkt anbefalt. - Sjefen min lå langflat for meg.
På en profesjonell måte.
Vi har bare standarduniformer her, så om du trenger noe spesifikt...
Det går fint, jeg har flere av disse.
- Kan jeg innta stasjonen min? - Ja. Jeg skal vise deg til broen.
- Hva er det der, forresten? - Frosken Kermit.
Rått!
- Ikke hjelp meg. - Jeg bare står her i tilfelle.
Alara, du er kjempeflink!
- Ikke flink nok. - Dette var mye bedre enn i går.
- Hei, kan jeg hjelpe dere? - Hei!
Cambis Borrin, dette er min kone Floratta.
Vi eier det grå huset på stranden, det med sølvstakitt.
- Å ja! Det er et vakkert hus. - Takk.
- Stig på. - Takk.
Jeg er Drenala, dette er døtrene mine Solana og Alara.
Hei. Beklager å måtte forstyrre.
Vi kom i morges, og vi tror det har vært noen i huset vårt.
Så vi lurte på om dere hadde sett noe.
- Har noen brutt seg inn hos dere? - Vi tror det.
- Var det tegn til innbrudd? - Nei, men det så ut som om -
- noen gjenstander var flyttet på, som om noen lette etter noe.
- Var noe vekk? - Ikke som vi kunne se.
- Ringte dere politiet? - Ja. De kom straks.
- Scannet de for DNA? - Jeg vet faktisk ikke.
Alara var sikkerhetssjef på en Unionsskip.
Er. Ikke var.
Det er jo lavsesong, men vet dere om det er flere her?
Vaktmesteren vår var her, men han dro til fastlandet.
- Hvor godt kjenner dere ham? - Han har vært hos oss i årevis.
Jeg mente ikke å antyde noe. Vi er bare litt skjelvne.
- Det går fint. Jeg kan ringe ham. - Takk.
Han svarer ikke.
- Skal jeg sjekke i hytten hans? - Ikke i din tilstand, vennen.
- Det er jobben min, mamma. - Jeg kan bli med henne.
Tharl, du kan ta en pause hvis du vil, gå og spise i messen.
Nei, jeg liker å jobbe i lunsjen.
- Får jeg spørre om hva det er? - Dette? Det er stuing.
- Nei, vedhenget ditt. - Å ja. Det er spiserøret mitt.
Arten min har høy forbrenning, så vi har utviklet to spiserør.
Én på innsiden og en på utsiden, så vi kan gafle...
Gafle innpå.
Bang! Tar t-banen til Mageby.
- Kaptein, kommandør, vi har en idé. - Hva da?
Det gjelder Alara. Vi har kanskje en måte å hjelpe henne på.
Vi garanterer ingenting, men kan du komme til Simulator 3?
Bortus, du har kontrollen.
- Er det noen søte fyrer på skipet? - Et par stykker.
Kult.
- Livet ditt må være interessant. - Det kan du vel si.
Vet du, jeg misunner deg litt.
- Misunner du meg? - Ja.
Jeg vet vi ikke har snakket så mye sammen dette året, men...
Hver gang vi prates, har du alltid en sprø historie -
- om et eller annet du har sett, eller et sted du har vært.
- Det er mye å fortelle. - Todimensjonale rom?!
Jeg kan ikke forestille meg det.
Jeg trodde dere hatet militæret.
Jeg har en teori.
At soldatene og de intellektuelle ønsker seg det de andre har.
Musklene vil ha hjernen, og hjernene skulle ønske de kunne -
- gi den fulle idioten i baren en på trynet.
Kan man ikke ha begge deler?
Mange av oss ser vel på folk som deg -
- og tror at vi er bedre, lenger utviklet, men...
Jeg er stolt av deg, søs.
- Hva er alt dette? - Det er Serris sitt.
Han dro ikke til fastlandet.
Han må være på øya.
Ildis, hvor lang tid tar det? Vi sulter!
Trivalve-saus tar tid. Den kan ikke spises før den er gjennomkokt.
- Han tror han er en kjendiskokk! - Drenala, takk igjen.
Jeg ville heller ikke ønsket å dra hjem.
Vi drar tilbake til fastlandet i morgen.
Kan Serris ha gjort noe?
Om vi ikke hører fra ham, ringer jeg politiet.
Det blir enklere å lete etter ham pga. lavsesongen.
Det er sant. Det er så mye folk her under høysesongen.
Nå ser man sanden og vannet, ikke bare håndklær og parasoller.
Jeg liker at det er litt folk. Vi er stort sett bare oss to.
- Det kan bli ensomt. - Har dere barn?
Ja, en sønn. Men han er så opptatt at han sjelden har tid.
- Hvor gammel er han? - 30.
- Han hadde bursdag forrige uke. - Gjorde dere noe moro?
Nei, nei. Galdus er ikke opptatt av å feire.
Han er veldig seriøs. Liker ikke å være midtpunkt.
- Bortsett fra når han underviser. - Hva underviser han?
Han er professor tilknyttet Xenara medisinske fakultet.
Sier du det? Jeg har vært gjesteforeleser der iblant.
- Nydelig campus. - Ja, virkelig. Galdus stortrives.
Han begynte å undervise da han var 21.
- Et vidunderbarn. Ikke for å skryte. - Skryt i vei.
Vi elsker å snakke om Solanas doktorgrad.
- Mamma, da. - Det er sant.
- Og der er sausen klar! - Endelig.
- Gleder meg til å smake. - Gi meg tallerkenen din.
Gi meg beskjed om den er nok krydret.
Er den øsa ren? Den ser litt skitten ut.
- Den er ren, jeg lover. - Kanskje du kan bruke noe annet.
- Jeg har vel en sleiv her et sted. - Kan du ikke bruke hånden?
- Ja, særlig. - Jeg mener det.
- Hva mener du? Den er glovarm. - Bruk hånden.
- Hva i helvete? - Hva foregår, og hvem er dere?
Jeg er en sulten mann som ber om trivalvesaus. Servert med hånden.
- Ildis! - Mamma, sett deg.
Gjør som du får beskjed om, Ildis.
Den er nok krydret nok, ja.
- Se hva jeg fant. - Frizziansk champagne.
Ildis, holder du tilbake med oss? Sparer den til bedre selskap?
Hør her. Hva dere enn vil...
Klapp igjen, Ildis.
La oss skåle, elskling.
For Galdus' bursdag. Gratulerer med dagen, gutten vår.
Synd Galdus ikke kan dele den deilige champagnen med oss, men...
Han døde i fjor. Selvmord.
- Men dere snakket om ham tidligere. - Jeg forstår at det er forvirrende.
- Vi snakker ofte om Galdus. - Veldig leit å høre.
- Så forferdelig, å miste et barn. - Ja.
Et mareritt for enhver forelder. Han holdt ut lenge, -
- et par år, etter at du ødela karrieren og livet hans.
- Hva snakker du om? - Professor Ildis Kitan.
Skribent av en artikkel publisert i Xelaya Vitenskapsjournal, -
"Mellara-vaksinen og dens effekter på risikoen for Torins Syndrom."
- Galdus Harona. - Nå husker han!
- Hvem er han? - En medisinsk forsker -
- og høylytt motstander av Mellara-vaksinen.
Han avslørte at vaksinen ga barn økt risiko for å få Torins Syndrom.
Han publiserte funnene og var like ved å bli berømt -
- for å avsløre farene og beskytte barna.
Hør nøye på meg. Jeg ønsket aldri å ødelegge for deres sønn.
Det var ikke personlig. Det handlet om vitenskap.
Metodene hans var ufullstendige. Alle anerkjente forskere mente det.
Han trengte fagfellevurderinger, han...
Nei, nei, nei. Du tok feil. Og du skal innrømme det.
Deres sønn var en smart mann. For smart til å gi ut et haste...
- Fratre stillingen din. - Vaksinen har reddet mange liv.
Du skal fortelle verden at du løy, og at han hadde rett.
Og at du ikke kan leve med skammen. Elskling?
Jeg nekter å si at en vaksine er farlig når den ikke er det!
Ja vel! Ja vel. Jeg skal gjøre det.
Pappa, idet du gjør det, har de ingen grunn til å la oss leve.
Ja vel. Det låser situasjonen litt.
Elskling, vi trenger visst en mindre absolutt drivkraft.
Jeg har det. Ildis, jeg la merke til den vakre hagen deres.
- Solana, hånden din, takk. - Nei, vær så snill, ikke. Jeg...
Hånden eller hodet.
- Hvilken, elskling? - Ikke gjør det. Jeg sier det du vil.
Jeg vil gi deg en smak av hvordan det er å se sitt barn lide.
Vi begynner med den lille.
- Et Unionsskip! Hva har du gjort?! - Ingenting!
- Hvem er det? - Jeg vet ikke!
Poenget er at de er her. Jeg ville flyktet, var jeg dere.
Kom! Kom hit. Elskling?
Kvitt deg med dem.
Ingen lager en lyd.
Beklager at vi kommer uanmeldt, men vi fikk ikke kontakt med dere.
Vi har hatt problemer med kommunikasjonen.
- Jeg må snakke med Alara. - Hun hviler nå.
Vi skal gi beskjed om at dere kom. Hun ringer i morgen.
Jeg må snakke med henne. Hun vil nok høre det jeg har å si.
- Beklager, men det passer dårlig nå. - Hør her, Ildis.
Jeg vet du ikke liker meg, -
- men jeg bryr meg om datteren din like mye som du gjør.
Jeg må snakke med henne straks, og jeg drar ikke før jeg har gjort det.
Opp i andreetasje og lås dørene. Pappa, ta dem med opp!
Ed! Ed, hører du meg?
Ja, jeg kan ikke røre meg. Kontakt Orville.
Det er et problem med gravitasjonsskjoldet ditt.
Dårlig batteri. Skuddet må ha overbelastet den.
Eds gravitasjonsfelt svikter.
Xelayansk tyngdekraft setter inn om 3 minutter.
Pappa, jeg kan ta meg av ham, men du må hjelpe Ed.
- Hva? - Få ham inn i romfergen.
Hva er det?
- Kan ikke du gjøre det? - Beina mine svikter snart.
Pappa, du klarer det. Ok? Du klarer det.
Kom igjen.
Litt til.
Kom igjen. Litt til. Kom igjen!
- Ed! Ed, går det bra? - Han er bevisstløs, men stabil.
Dere må tilbake til skipet, men...
- Han klarer seg. - Hva med dere?
- Alara tok seg av det. - Det gjør hun alltid.
- Alara? Går det bra med deg? - Ja. Hva med Ed?
- Noen beinbrudd, men han klarer seg. - Bra.
- Alara, du... Vi hadde vært... - Ikke si det. Det er jobben min.
Det er det jeg har prøvd å fortelle deg i årevis.
- De ville drept oss alle. - Antageligvis.
Jeg kjenner deg ikke.
Jeg har ikke prøvd å bli kjent med deg.
Jeg ville at du skulle kjenne meg.
Jeg ville bare at du skulle være stolt av meg.
Jeg er stolt. Veldig stolt av å ha deg som datter.
Og jeg beklager at du fikk meg som far.
Vi har skapt et avgrenset område stabiliserte atomenergipartikler.
- Sikker på at det vil fungere? - Med to timer behandling per uke -
- vil du kunne opprettholde styrken din her.
- Det høres så enkelt ut. - Vel, ikke helt.
Tyngdekraften er økt, selv i forhold til Xelayah.
Behandlingen vil være smertefull i starten.
Men du vil kunne beholde stillingen som sikkerhetssjef.
Kom inn.
- Hei. Hvordan føler du deg? - Ikke så verst.
Din første behandling er i ettermiddag.
Det var det jeg ville snakke med deg om. Kaptein...
- Hva er galt? - Jeg vil ikke ta behandlingene.
- De skal være smertefulle, men... - Nei, det er ikke det. Det er...
Sir, jeg gikk inn i Flåten fordi jeg ikke hadde noen familie.
Jeg ønsket å tilhøre noe større enn meg selv.
Kaptein, Orville har gitt meg mye mer enn jeg håpet på.
Dere har vært varme og tatt meg imot med åpne armer. Jeg trengte det.
Dere var familien min.
Du og hele mannskapet, men...
Jeg fant noe på Xelayah.
Noe jeg bare har sett på avstand.
Jeg har alltid tenkt at jeg aldri ville kunne få det.
Nå har jeg sjansen til å oppleve det selv.
Jeg har allerede gått glipp av mye. Jeg vil ikke gå glipp av mer.
Du drar tilbake.
- Jeg må være med familien min. - Det blir to tette avskjeder.
Jeg vil aldri glemme dette stedet.
- Jeg lover. - Og vi vil ikke glemme deg.
Og om du en dag finner ut at du savner den lille stolen på broen...
Så er jeg her.
Dette er til deg.
- Det har vært en glede. - I like måte, kaptein.
Tekst: Marie Wisur Lofthus www.btistudios.com