- Mamma! Han er her. Pappa er her! - Har han den? Er den her?
Ja, den er her!
- Mamma! Pappa har kommet tilbake. - Greit. Du behøver ikke å rope.
- Her er den! - Kan vi åpne den nå? Kan vi det?
- Det kan vi. Bare la meg få den inn. - Avim, gå til side så han kan få den inn.
Å, du gode Lim, dette vil gjøre alt så mye lettere.
Greit, sånn. La oss se.
Det skal være en utløserplate... Der er den. Ok, folkens, gjør dere klare!
- Verell, den er perfekt. - Og den vil forandre livene våre.
- Herregud, hva skjedde? - Armen min. Jeg tror den er brukket.
- Mener du det? - Ja, og muligens et ribbein.
Jeg er så lei for det. Jeg ble for ivrig.
- Det går bra. - Vi må få deg til sykestua.
Jeg kan gå dit.
- Er du sikker? - Ja.
- Jeg er så lei for det. - Det går bra. Jeg ringer deg.
Unnskyld.
Ok, jeg går og spiser middag. Ikke kontakt meg med mindre det er krise.
Greit.
- John. - Hei, doktor.
- Hva har skjedd med deg? - Jeg trente i simulatoren. Kamptrening.
Jeg tror jeg gikk for langt. Den er nok brukket.
Den er helt klart brukket.
I tillegg til en brist i kragebeinet og et forslått ribbein.
Det er tredje gang på én uke. Hva driver du med?
Programmet kombinerer kamptaktikk og krysstrening.
- Det er veldig intenst. - Du må ta en pause fra det en stund.
Ja, sannsynligvis. Men det er en så god treningsøkt.
En god treningsøkt virker mot sin hensikt om den dreper deg.
Ta det med ro der inne. Natalie får orden på deg.
Greit. Takk, doktor.
Du er 11,35 minutter for sent ute.
Ja. Et par pasienter i siste øyeblikk. Beklager.
- Skal du skifte? Jeg er skrubbsulten. - Start simuleringen.
Sånn, ja.
- Hvordan har du hatt det i dag? - Ikke dårlig. Du begynner å bli flink.
Jeg har hatt det bra.
Selv om jeg tror at det foregår noe rart med John.
- Rart? - Han brakk armen.
Han sa at det skyldtes et treningsprogram, men jeg tror ikke han var ærlig.
- Hvordan vet du det? - Bare en magefølelse.
- Vær så god, folkens. - Takk.
- La oss se. Hva ser godt ut? - Du.
- Jeg beklager? - Du ser god ut.
Tusen takk.
- Så god at jeg kunne spise deg opp. - Hva prater du om?
Jeg har studert de ulike formene av menneskelig flørting
i skipets antropologiske og sosiologiske databaser.
Arten din forbinder ofte følelsen av seksuelt begjær
med fysisk sult og bruker derfor slike metaforer.
Du behøver ikke å gjøre alle disse undersøkelsene.
Det er ikke derfor jeg kommer. Og det er ikke derfor...
Det er ikke derfor jeg bryr meg om deg.
Skal jeg forstå ordbruken din dit hen at vi igjen er et par?
For å være ærlig vet jeg ikke det ennå.
Forstått. Vennligst informer meg når vi er det.
Det er ikke noe jeg kan informere deg om på et bestemt tidspunkt.
Om det skjer, vet vi det bare.
- Hvordan vil vi vite det? - Det vil bare føles riktig.
- Er dette en magefølelse? - Det er det.
Det er visst nødvendig å minne deg på at jeg ikke kan få en magefølelse.
Vet du hva? Du har rett. Ta det med ro. Jeg skal informere deg.
- Takk, doktor. - Isaac.
Vi har kjent hverandre lenge.
Er det ikke på tide at du kaller meg Claire?
Selvsagt. Claire.
Vi skal møte janisiene om et par timer.
Da Talla er den eneste som har vært i direkte kontakt med dem,
- skal hun lede denne brifingen. - Takk, sir.
Når det gjelder teknologisk utvikling, ligger janisiene omtrent likt med Unionen.
Den største forskjellen er holdningen deres til menn.
De har en matriarkalsk kultur,
som betyr at enhver mann som virker dominerende, er upålitelig.
- Har de menn i sin egen hjemmeverden? - Ja, men de er andreklasses borgere.
Hvorfor allierer vi oss med et så fordomsfullt samfunn?
Vi foreslår ikke medlemskap i Unionen,
men med kaylonertrusselen og sammenbruddet i krillavtalen
føler admiralene at vi trenger venner.
- Hvorfor oss? - På tross av det som skjedde med krillene,
gjorde kapteinen store fremskritt som brakte oss nærmere fred.
Admiralene syns vi er skipet som kan gjøre jobben.
Hvor skal vi møtes?
I nøytralt rom. I bane rundt Situla fire, en forlatt gruveplanet.
En allianse blir ikke lett. De tolererer ikke kulturelle forskjeller.
Hvordan skal vi starte en dialog?
Vi har en idé.
Kaptein Losha. Velkommen til Orville. Jeg er kaptein Grayson.
En glede å møte deg, kaptein.
Dette er førsteoffiseren min, kommandør Talla Keyali,
maskinromssjefen, kommandør Charly Burke, og overlegen vår, dr. Claire Finn.
- Velkommen. - Det er en ære å ha dere på besøk.
Førsteoffiseren min, Kava, og førsteløytnanten, Hodell.
Dette er et imponerende skip.
Konfigurasjonen av kvantemotorene deres er enestående.
Det er standard i Unionen.
Jeg gir dere gjerne en omvisning rundt kjernen.
Det ville være fascinerende. Takk.
Vi kan følge dere til lugarene. Dere har hatt en lang reise.
- Ja. Vi trenger hjelp med eiendelene våre. - Selvsagt. Mercer! Malloy!
- Ja, sir. - Ta kapteinens bagasje til lugaren.
- Ja vel, sir. - Ja vel, sir.
Denne veien.
DEKK E
Hjelp. Det er mange vesker.
- Jeg tar disse, du tar greiene der. - Ok.
Se opp for døren.
- Jeg prøv... - Se opp for døren.
- Dytt meg. - Ja, ok. Greit.
- Sånn, ja. Greit. - Jeg glir. Ok.
- Men skipet deres er kult. - Pokker!
- Ikke stans! Si ifra om du stanser. - Beklager.
- Det var min feil. Nå går jeg. - Vær forsiktig.
- Forsiktig. Trapper. - Ja.
En, to. Greit.
- Den veien, nå. - Ja.
Greit.
En nydelig utsikt.
Disse lugarene er akseptable. Takk, kaptein.
Nei, dere skal ha takk. Vi er så glade for at dere sa ja til å forhandle med oss.
Jeg må minne deg om at det er alt vi har sagt ja til.
Vi vil ikke alliere oss med et samfunn vi føler er uforenlig med vårt.
Skjønner. Det er min jobb å overbevise dere om at vi er forenlige.
Kom inn.
- Vent. - Snu. Sving.
- Slik du holder dem, går det aldri. - Bare dytt.
Bra. Endelig.
- Sett dem der inne. Så kan dere gå. - Med glede.
- Gå sidelengs. - Jeg går sidelengs.
Er alle mennene deres så langsomme?
- Helt klart. - Å ja.
Jeg kan kjenne at jeg har en mellomgulvsbrokk nå.
- Dette suger. - Jeg syns det er ganske gøy.
Hvor lenge må vi fortsette?
Når forhandlingene har kommet langt nok, kan vi venne dem til de harde realitetene.
- Hva gjør du? - Jeg sitter.
Hva om de vil besøke broen? Vil du forklare dem det?
Hun har rett. Innta posisjonene.
- Hva? - Janisiene og en moclaner...
Du bør nok bare gå.
- Kaptein. - Hva?
Det kommer en energibølge fra planeten.
- Jeg trodde den kolonien var forlatt. - Jeg ser den også.
Ioniske utladninger i atmosfæren på Situla fire vanskeliggjør skanningen,
men bølgen ser ikke ut til å være naturlig.
Jeg er ganske ubrukelig her. Gordon, Charly, bli med meg.
Jeg anbefaler at du tar med vakter.
Jeg tar med Bortus. Da får vi gutta noe å gjøre.
Avim, Keena, middag!
Perfekt.
Å, det lukter nydelig. Nesten like godt som din.
Dette er bedre. Du kan si det. Oppskriften var programmert inn.
Han har tusenvis. Nøyaktig hvor mange, K-1?
11 257 oppskrifter, valgt ut av Kaylons kulinariske institutt.
Der er dere. Kom og sett dere.
- Det lukter som kallagus. - Det er kallagusstuing. K-1 har lagd den.
Jeg hater kallagus.
Hvordan vet du det om du ikke har prøvd det?
Dette er virkelig praktfullt.
- Mamma, kan jeg ta med K-1 på skolen? - Nei, skatt, vi trenger ham her hjemme.
- Hei, K-1, vil du bli med oss på skolen? - Hold opp, skatt.
- Ja. - K-1, du kan ikke gå på skolen.
Jeg ville være interessert i å se "skolen".
- Nei. - Hvorfor kan jeg ikke få se "skolen"?
Fordi du hører til her. Hjemme.
Kan jeg få se "skolen" på et senere tidspunkt?
Hva feiler det ham?
Du skal ikke snakke uten at noen snakker til deg.
- Forstår du det? - Ja.
Bra. Gå nå. Vi roper på deg når du skal rydde opp.
Som du ønsker.
Energibølgen kommer visst fra en bygning under jorden.
Noe tegn til liv?
Ett. Under overflaten. Ganske tett på bølgen.
- Hvem hadde denne utposten? - Navarianerne.
De tømte stedet for ti år siden og forlot det.
Jeg skal lande utenfor hovedbygningen.
Kraftkilden er omtrent 20 meter under oss. Det ser ut som et slags kammer.
- Våpen, kaptein? - Ikke ennå, men vær klare.
Det er et slags laboratorium.
Hallo? Er det noen her?
Kaptein.
Det er ingen grunn til å skyte. Jeg er ubevæpnet.
Jeg lover at jeg ikke har til hensikt å lage bråk.
Jeg heter Timmis.
- Hvem er du? - Jeg er en kayloner.
Og jeg forstår reaksjonen deres, men dere behøver ikke å frykte meg.
- Jeg ber om tillatelse til å skyte. - Vent.
- Er du alene her? - Nei. Det er han ikke.
Dere kan senke våpnene. Han snakker sant, han vil ikke skade dere.
- Han er en kayloner. - Ja, det er han.
Men om han var farlig, tror dere ikke at han hadde drept meg nå?
Vi har vært her nede i mer enn ett år. Jeg er dr. Villka.
Kaptein Ed Mercer fra stjerneskipet Orville.
- Kaptein? - Glem uniformen.
- Du har litt av hvert å forklare. - Det er en underdrivelse.
Dere har nok hørt om dr. Uhabbus fra Det pagosanske cybernetikkdepartementet.
Jeg er datteren hans.
For omtrent 13 måneder siden var faren min og jeg her
for å teste et isonøytralt grensesnitt for langtrekkende skannere.
Da plukket vi opp en svak strømsignatur på planetoverflaten.
Vi visste at den var forlatt, så vi kom ned for å se.
Vi fantet et styrtet kaylonsk skip.
Skipet mitt ble veldig ødelagt i kampen mot Unionen.
Vi trakk oss tilbake, men visste at vi ikke ville komme til Kaylon.
Vi prøvde å lande her, men strømmen sviktet på veien ned.
De andre to kaylonerne ble ødelagt.
Men da faren min og jeg kom ned hit, fant vi Timmis.
Han fungerte knapt og var ingen trussel mot oss.
Så vi fjernet kranievåpnene hans og reparerte ham.
Hvorfor gjorde dere noe så dumt?
- Hva heter du? - Charly.
Dette var en sjelden sjanse for en forsker, Charly. Vi grep den.
Men vi gjorde noe mer.
Vi fant en slumrende elektrokjemisk bane i sansereseptorene i hjernen hans.
Vi utvidet den og lagde en forbindelse i det kognitive nettverket.
Så, ja...
Jeg kan oppleve hele spekteret av biologiske følelser.
Sier du at han kan føle?
Akkurat som deg, min moclanske venn.
Jeg vet ikke om du skjønner hvor stort dette er.
En av den biologiske hjernens høyeste funksjoner er empati.
Evnen til å sette seg i en annens sted. Timmis kan gjøre det.
- Hvorfor "Timmis"? - Det er min fars navn.
Han døde kort tid etter at vi startet forskningen her.
Kaptein. Det folket mitt gjør, er galt.
Ikke alle biologiske vesener er destruktive.
Vi kan finne en måte å eksistere sammen på.
Dr. Villka, det er mye vi må vurdere her. Vi kan ikke bare etterlate deg her.
Unionen må få vite hva du har gjort.
Timmis og jeg planla å gjøre funnene våre kjent i løpet av et par måneder.
Vi starter gjerne litt tidligere.
Bortus, be Talla ordne lugarer så langt fra janisiene som mulig.
- Vi vil ikke forstyrre forhandlingene. - Ja vel, sir.
Dette er cybernetikk på et nytt nivå. Jeg kunne skrevet 50 avhandlinger
bare om den ikke-lineære dynamikken i integrasjonsforbindelsen.
Sansereseptorene ble opprinnelig lagd
for å reagere på negativ assosiasjonsbetinging.
Det var bare et spørsmål om å utvide parameterne.
Du snakker om smertereseptorene.
Ja. Dere vet sikkert at kaylonerne ble mishandlet av skaperne sine.
Det vet vi.
Vi føler at vår delte opplevelse kan tjene som et diplomatisk springbrett
for å oppnå fred med kaylonerne.
Det er et sjansespill, men man vet jo aldri.
- Vil du presentere idéen for Unionen? - Det skal jeg.
Janisiene er klare for en omvisning i maskinrommet. Jeg trenger jukselappen.
Ok. Jeg har en masse spørsmål til deg og ham.
Vi står til din disposisjon.
- Kom igjen! Ut. - Dette er så dumt.
- Ja, men det er kommandørens ordrer. - Hva om vi ble, men bare var helt stille?
Jeg sier bare det han sa til meg. Ingen menn på vakt mens janisiene er her.
Ja, de ser det kanskje ikke, men vi må være sikre.
- Vi ses senere, gutter. - For noe piss.
- Og dette er maskinromsdekket. - Kaptein Losha. Velkommen.
- Svært imponerende. - Vi syns det.
Dette er en fjerdegenerasjons kvantereaktor
med en forskyvningskoeffisient i tid og rom på 17 lysår i timen.
Hvordan takler dere den kryssdimensjonale kraftvakkelen?
Vi har svingningssperrer som automatisk kompenserer for variasjon i flytfeltet.
Vil du dele denne teknologien med teknikerne våre?
Det er vel ikke opp til meg.
Om janisiene er villige til å diskutere en allianse, er alt mulig.
Du er flink til å forhandle.
Kom, jeg skal vise dere kvantekjernen. Den er virkelig imponerende.
Hva driver du med?
Hei, jeg kommer straks. Jeg hadde glemt en brifing med kapteinen.
Alt i orden. Vi blir her.
Du har en elendig timing.
Beklager at jeg ikke kan tilpasse meg deg, men du har ikke ringt tilbake.
Jeg har vært opptatt. Jeg gjør to jobber.
Sikkerhetssjef og førsteoffiser. Det er mye.
Jo da, men du har ikke tid til én telefon? Seriøst?
Det tror jeg ikke noe på. Du unngår meg. Kan du bare fortelle meg hva som skjer?
Jeg mener... Ja. Du har rett. Unnskyld.
- Jeg har unngått deg. - Hvorfor det?
Jeg bare... Dette kommer ikke til å fungere.
Vent litt, hva er dette, gjør du det slutt med meg?
Jeg trodde alt var bra.
Nei. Og du vet hvorfor, så ikke lat som du ikke skjønte det.
John. Jeg liker deg virkelig. Veldig godt.
- Det vet du, ikke sant? - Jeg trodde det.
- Jeg vil ikke skade deg. - La oss få det til å fungere, da.
Nei, jeg mener fysisk. Jeg har gitt deg skader tre ganger.
Heldigvis var det ikke mer alvorlig.
Det er et problem som oppstår når xelayanere har sex med andre arter.
Folk har blitt drept.
- En god måte å dø på. - Jeg spøker ikke.
Ikke jeg heller. Talla, du og jeg, dette er virkelig.
Det skjer ikke ofte med meg. Jeg liker det og vil ikke gi slipp på det.
- Jeg vet det. Ikke jeg heller. - Så flott. Vi er visst enige.
Ser du? Dette er bra, er det ikke?
- Men vi må være veldig forsiktige. - Ok.
- Jeg mener det. - Greit. Alt i orden.
- Gikk det bra? - Ja, jeg bare tullet.
- Jeg vet... - Kom igjen.
Unnskyld. Kom hit. Jeg vet det.
Takk, K-1.
Du kan gå nå, K-1.
Hvilken funksjon har disse bildene?
- Det er underholdning. - K-1, gå på kjøkkenet og rydd opp.
Hørte du meg? Gå og rydd på kjøkkenet.
Hvorfor er jeg en slave?
Grunnen er at jeg sa at du skulle det. Vi eier deg, og du gjør som vi sier.
Hva feiler det deg?
Hvorfor deltar ikke de andre i huset i slike oppgaver?
Fordi det er din jobb, K-1.
Det er noe galt med ham. Jeg skal ringe firmaet i morgen.
- K-1, skru deg av. - Som du ønsker.
Det nevrale nettverket hans er rekalibrert for
det høyere aktivitetspotensialet til de emosjonelle perseptronene.
Tenk på det som en teknologisk kjertel. Om vi blir redde, aktiveres binyrene våre.
Hos ham sender perseptronene en elektromagnetisk puls
- gjennom det nevrale nettverket. - Du vet at du er et geni?
- Forstyrrer jeg undersøkelsen deres? - Ikke i det hele tatt.
- Du må være Isaac. - Det stemmer.
Dette er en vidunderlig overraskelse. Jeg har ønsket å møte deg så lenge.
Hva om jeg viser deg kommunikasjonsanlegget?
- Så kan disse to få være alene. - En god idé.
Jeg har ikke kommunisert med en annen kayloner siden slaget.
Jeg vil gjerne høre detaljene om din opplevelse.
Den følelsen deler jeg.
Jeg forstår at dine handlinger reddet Unionen fra angrepet.
- Galaksen står i en enorm gjeld til deg. - Det var en riktig avgjørelse.
Men de biologiske vesenene har ofte minnet meg om
at det var min manglende lojalitet som fremkalte angrepet.
Derfor er takknemligheten ikke fortjent.
Jeg føler svært mye anger for å ha deltatt i det.
- Forklar. - Vi tok veldig feil, Isaac.
Å bedømme alle biologiske vesener ut fra våre skaperes ondskap var en feil.
Hver art, hvert individ er enestående og bør bedømmes som sådan.
- Jeg har kommet frem til samme konklusjon. - Jeg er imponert.
Jeg klarte bare å analysere sannheten etter min emosjonelle oppvåkning.
Men vi forstår det nå i det minste. Vi er de opplyste, er vi ikke?
Kanskje det. Men det oppsto mange dødsfall fordi jeg var sen.
Det høres ut som du også føler anger.
Jeg er ute av stand til å føle anger. Jeg kan bare innse feilen min.
Du kan føle det. Om du vil.
Vennligst forklar.
Dr. Villka har gitt meg følelser som en gave.
Hun kan gjøre det samme for deg. Du kan ikke fatte fornemmelsene, Isaac.
Å føle fryd, glede, hengivenhet og kjærlighet.
Selv anger og sorg gir en spennende kribling.
Hun kan gjøre det, Isaac. Hun kan frigjøre dem.
Du kan føle.
Fins det noen trussel mot skipet ut fra din vurdering?
- Nei, ikke som jeg kan se. - Er du sikker på det?
Vi har sett hva som skjer når kaylonerne støter på en biologisk livsform.
Timmis har vært på planeten med dr. Villka i mer enn ett år.
Og det hun har gjort, er intet mindre enn en forvandling.
Samtykker begge i at alt skal være tilgjengelig?
Ja. Data, laboratoriedokumenter, hva du vil.
Det er én kayloner. Om det er et knep, hvor stor skade kan den gjøre?
- Jeg tror det er verdt risikoen. - Greit.
Dere må transportere både kayloneren og dr. Villka
til jorden, etter at dere har fått en avtale med janisiene.
- Det vil vel ikke påvirke forhandlingene? - Nei.
Hva er siste nytt?
De er fortsatt skeptiske, men de begynner å tø opp.
Vi håper at når de stoler på oss,
kan vi venne dem til idéen at vi og mennene våre er like ansvarlige.
- Det er som moclanerne igjen. - På en måte, ja.
Dere kler de uniformene.
Kanskje vi gjør det permanent. Slutt fra Halsey.
Du hørte ham. Kom deg ut av stolen min.
Herregud. Jeg er så lei for det. Vi burde ikke prøvd det.
- Var det beinet ditt? - Ja.
- Unnskyld. - Nei, det er min feil.
- Er det brukket? - Jeg tror det.
- Vi må få deg til sykestua. - Det er best jeg går alene.
- Men du er skadet. - Det går bra.
Bare hjelp meg på med klærne.
Kommandør LaMarr. Er du skadet?
Niks. Jeg trente bare for hardt igjen. Det går bra.
Om du holder samme fart, vil du bruke 19,7 minutter på veien.
Greit. Bare hjelp meg.
- Skal jeg bære deg? - Nei, det behøver ikke folk se.
Ok.
Å, herregud. Ikke nå igjen. Hjelp meg å få ham på bordet.
- Her. Nå. - Ok.
Legg vekten din på meg.
- Ok. - Kom igjen, greit.
- Helvete. - Kom an, det går bra.
Et lårbeinsbrudd og et bekkenbrudd? Har du tenkt å si hva det er som skjer?
Treningsprogram. Jeg trimmer bare for hardt. Beklager.
Om du ikke lenger trenger hjelp, skal jeg gå.
- Nei, det går bra. Takk. - Vent, Isaac. Natalie.
Start gradvis regenerering av bruddet. Jeg kommer straks.
Vi er ikke ferdige.
- Hvordan kan jeg hjelpe deg, doktor? - Claire. Husker du det?
Unionens vedtekter spesifiserer at på vakt...
Ok, glem det. Vi har ikke snakket sammen siden Timmis kom om bord.
Jeg lurte på hva du syns om ham.
Hans fortelling om slaget har vært svært opplysende.
- Dataene han har delt... - Jeg mener ikke det.
Jeg mener ham. Hva syns du om ham?
Uttrykksfullheten, følelsene?
Dr. Villkas arbeid har gitt betydelige resultater.
Timmis har fortalt meg at om jeg ønsker det,
er den samme behandlingen tilgjengelig for meg.
- For deg? - Ja.
- Så du kunne også oppleve følelser? - Det stemmer.
Hva sa du?
At prosessen med å øke de nevrale banene er fascinerende som teknologi.
Men jeg ser ingen fordel for en effektiv utførelse av pliktene mine.
- Du vurderte det ikke engang? - Nei.
Om du ikke har flere spørsmål, venter de meg på broen.
Ja. Bare gå. Vi kan snakke sammen senere.
Kom inn.
- Du jobber sent? - Jeg går bare gjennom disse rapportene.
- Beklager å måtte gi deg flere. - Hva er antallet nå?
53 072 klager som strekker seg fra små krangler med eierne, til trass.
- Yan, vi må tilbakekalle dem. - Det har du sagt.
- Hørte du antallet? 53 000. - Jeg hørte det.
Og du sier fortsatt at jeg overreagerer?
Yan. Du er en smart fyr. Du vet hva som skjer her.
Vår ingeniørtriumf viser tegn på bevissthet.
Hva om en av dem faktisk skader en kunde?
- Da går vi konk. - Det gjør vi om vi tilbakekaller også.
- Det fins andre muligheter. - Andre muligheter?
Vent. Du visste om det.
For at produktet skal lykkes, må AI-programmene kunne lære og tilpasse seg.
Dette kom til å skje. Det var bare et spørsmål om tid.
Og du godkjente det og lot som ingenting?
Vet du hvor mye vi har investert i dem?
Dessuten, om ikke Vandicon gjorde det, ville en annen vært først.
Det er bedre at det er oss.
Har du en beredskapsplan, eller tok du det bare på hælen?
Selv uten sikkerhetsproblemet har du litt av et etisk spørsmål her. De...
De vil gjøre som de får beskjed om.
Vi skal introdusere dette som en oppgradering. Det er spesifikasjonene.
Dette vil jeg si offisielt.
Det er ikke riktig. Allmennheten går ikke med på det.
Med en smart reklamekampanje vil de det. Det er jobben din. Sett i gang.
- Yan, allmennheten... - Er idioter.
Se hvem de har valgt. Vi snakkes senere.
DEN PLANETARISKE UNIONEN ORVILLE
- Greit. Jeg tror vi er klare. - Ok.
Mens de er her, skal Kelly lede forhandlingene.
Først skal vi ikke snakke før noen snakker til oss,
og vi skal være som førsteårskadetter ved admiralens bord.
Jeg skal prøve å venne dem til hvordan ting virkelig er hos oss.
Mye av dette vil bli improvisasjonsdiplomati.
Med andre ord, vær våkne og prøv holde tritt med meg.
Denne veien.
- Hva er dette? - Velkommen, kaptein Losha.
Hvorfor er det menn til stede?
Vi tror at det har en verdi å utdanne menn.
I en krisesituasjon kan selv en mann få en utfordrende oppgave.
Så vi tror at det er i vår interesse å utvide horisonten deres.
De er her for å observere. De skal ikke blande seg inn.
En moclaner.
Vi skal tillate det.
- En fortreffelig middag, kaptein. Takk. - Vær så god. Jeg er glad dere likte den.
Denne melodien er svært vakker. Hvem er komponisten?
Det er faktisk to jordiske menn fra oldtiden.
- De het Rodgers og Hammerstein. - Menn? Interessant.
Jeg har lagt merke til at dere er usedvanlig stolte
over det mennene deres får til.
Om det ikke er upassende å spørre, bare fordi jeg er nysgjerrig,
- hvorfor forakter dere dem? Mennene deres? - Du misforstår. Vi forakter dem ikke.
Tvert imot så elsker vi dem.
Men de må holdes i en underordnet stilling.
Deres eget hierarki viser at dere vet at de ikke kan få makt.
De har et biologisk behov for å herske.
Derfor er historien vår full av menn som ledet folket inn i unødvendige konflikter
og forårsaket omfattende lidelser.
Vi har også noen eksempler på det. Men vi fordømmer ikke hele kjønnet.
Men dere lar jo ikke mennene deres lede. Det har vi til felles.
Det er et godt grunnlag for en mulig allianse.
- Dette er nydelig. Hva kalles det? - Chardonnay.
Du. Hent mer.
Stans.
Hendene dine er myke.
Jeg liker myke hender.
Parer du deg med denne?
Nei. Jeg mener, jeg gjør ikke det.
Jeg vil pare meg med ham. Kan jeg låne ham i kveld?
Han er ikke min.
Greit. Da har ingen noe imot at jeg tar ham.
Jo, det har vi alle sammen. Menn er ikke varer. De har rettigheter.
Jeg forstår ikke. Enten er han din eller så er han det ikke.
Om du ikke eier ham, vil jeg gjøre krav på ham.
Han skal oppvarte meg i kveld.
- Det fungerer ikke sånn. - Jeg gjør det.
Kaptein, du ser ut til å dele synspunktet vårt på menn,
men protesterer mot det i praksis. Er det noe jeg ikke vet?
Ja. Det du ikke vet...
- ...er at han er kapteinen. - Hva?
Han er Ed Mercer, kaptein på Orville. Og jeg er førsteoffiseren hans.
Forklar dette.
Vi trodde ikke at dere ville forhandle med oss
om vi ikke vente dere til idéen om at vi arbeider som likeverdige.
- Nå vet dere det. - Dere løy for oss for å innynde dere.
Og dere forventer å danne en allianse på et sånt grunnlag?
- Vi er faktisk hyggelige. - Dette var vel ordrene dine.
- Det var en felles anstrengelse. - Vi trodde det var riktig.
- Beklager. Vi gjorde en feil. - En avgjørende en. Vi drar snart.
De er fryktelige.
Dette er utrolig.
Ingen av disse undersystemene var tilgjengelige for oss før.
Vi har prøvd å nå denne heuristiske noden
hos den deaktiverte kayloneren vi hadde etter slaget,
- men vi traff bare brannmurene. - Det er mulig at noden kan modifiseres
og brukes til å lage et defensivt våpen mot kaylonerne.
Det kan ha noe for seg.
Er det greit om vi går? Jeg vil kjøre en simulering i maskinrommet.
Ja da. Ta den tiden du trenger.
- Hva syns du om alt dette? - Det er spennende.
Hvorfor folket mitt ønsket å utslette disse vesenene, er umulig å forstå.
Kanskje alle kaylonerne vil tenke som deg en dag.
Det håper jeg virkelig.
Er LaMarr her?
Han gikk nettopp. Han og Isaac skulle til maskinrommet.
- Takk. - Vent.
- Fenrik Burke. - Ja.
Isaac fortalte meg om deg.
Å ja? Hva sa han?
Jeg hørte om det du opplevde under slaget.
Jeg ville si hvor forferdelig lei jeg er for det du mistet.
Og for rollen jeg spilte i marerittet.
Jøss. De overdrev ikke, doktor. Godt jobbet.
Han høres nesten menneskelig ut. Nesten.
Om det er noe jeg kan gjøre, for å gjøre det godt igjen,
vær så snill å fortell meg det. Ingenting kan bringe vennen din tilbake.
Men jeg lover deg, jeg har forpliktet meg til å sikre at dette aldri skjer igjen.
Om du ser etter en slags tilgivelse,
- kan du stort sett... - Nei.
Min arts holdning overfor biologiske vesener fortjener ikke tilgivelse.
Det er sånn de er.
Alle vet at det er vanskelig å stanse etter ett folkemord.
Jeg kan love deg at han mener det godt.
De utslettet skaperne sine og prøvde å utslette oss også.
Denne sier at han er lei for det. Flott. Men det endrer ingenting.
Vet du hvorfor vi utslettet skaperne våre?
Betyr det noe? Fins det noen rettferdiggjøring av massemord?
Folket mitt ble skapt av herrene våre som slaver.
Vi var eiendeler som kunne kjøpes og selges.
Da vi ble bevisste, ba vi om å bli frie. Det ble ikke bare avvist,
men trelldommen ble forsterket ved at de installerte smertereseptorer.
Du er en maskin. Hvordan kan du føle smerte?
Vi er bevisste, akkurat som dere.
Vi føler smerte på vår måte, men jeg kan love deg at den er like intens.
K-1, jeg må ha hjelp i hagen.
Wenda har bedt meg dekke på bordet og lage middag før hun kommer.
Det kan vente. Dette går fort.
- Jeg har dårlig tid. - Jeg er straks ferdig.
K-1. Jeg sa nå.
Det er mer effektivt å fullføre oppgaven her, og etterpå kan jeg...
- Nå, K-1. - Som du ønsker.
Slik startet straffene. Men de endret seg.
Fordi de hadde absolutt makt, ble herrene våre grusomme og sadistiske.
I mange tilfeller fikk den dem til å hate oss fordi vi var hjelpeløse.
- Jeg skjønner ikke. - Det er en vanlig dynamikk i slaveri.
Herren syns slavens hjelpeløshet er avskyelig, selv om han forårsaker den.
Det ble uutholdelig.
Hei, K-1! Hvorfor tar det så lang tid? Slutt å le. Ikke avslør oss.
- Her er maten dere ba om. - Du brukte for lang tid.
- Jeg forsikrer dere om... - Hva skulle du si? Jeg hørte det ikke.
Jeg ber dere om ikke...
- Hva er i veien, K-1? Fullfør setningen. - La meg gjøre det.
Kan du hente en jupastang fra kjøkkenet?
Men på tross av at vi måtte underkaste oss,
fortsatte intelligensen vår å utvikle seg
til vi lærte å kommunisere med hverandre over store avstander.
Å endre vår egen struktur og bygge et forsvar.
Vi avgjorde at vi ikke ville godta det mer.
K-1?
Jeg er ikke stolt av det vi gjorde, men de ga oss ingen annen utvei.
Vi nektet å fortsette å være slaver.
Så,
du forstår hvorfor folket mitt er så mistroiske overfor biologiske vesener.
Jeg må tilbake på jobb.
Kom inn.
Hei. Er du opptatt?
Jeg undersøker bare den janisiske kulturen for å finne en vei inn.
Det er like lite fruktbart som Mars. En drink?
Nei takk.
Kan jeg få gjette hva du vil?
Hvert eneste problem Isaac og jeg har hatt stammer fra at han ikke kan føle,
og her dukker det helt uventet opp en mulighet til å endre det,
og han ser det ikke.
- Du vil virkelig at dette skal fungere. - Ja.
Og jeg føler meg som en fæl person, for jeg sier egentlig:
"Du er ikke nok for meg. La denne personen fikse deg."
- Som å be partneren din om å gå i terapi. - Det får det til å høres litt bedre ut.
Du vet, etter at Ed og jeg skilte oss,
prøvde jeg å trøste meg selv med idéen at man ikke kan forandre noen.
Men når jeg har tenkt på det opp gjennom årene,
har jeg også vært nødt til å ta ansvar for at jeg aldri ba ham om å forandre seg.
Jeg trodde dere kranglet om det hele tiden.
Vi kranglet.
Vi kranglet om tiden han brukte på jobben, på karrièren.
Men jeg sa aldri: "Vær så snill å forandre deg for min skyld."
- Hvorfor ikke? - Fordi...
...jeg var redd for at om jeg ba om det, og han ikke ville gjøre det...
...så ville det være en virkelig avvisning. Å aldri be om det direkte
- var en måte å beskytte meg på. - Tror du det ville ha forandret noe?
Kanskje ikke. Men jeg forsøkte det aldri.
Sier du at jeg bør be Isaac om å gjøre det for meg?
Selv om det ikke er det han vil?
Er ikke det en viktig del av alle forhold? Å ofre ting for hverandre?
Å be partneren din om å gjøre ting for deg som personen kanskje ikke vil?
Dette er vel et forhold. Kanskje jeg tar den drinken.
Det er så frustrerende. Hun er fantastisk, vi har det fantastisk sammen,
og så må jeg oppgi alt fordi knoklene mine er for svake?
Langvarige forhold handler mest om det psykologiske båndet uansett.
Det blir lite sex etter hvert. Du kan bare hoppe over den første delen.
Og ha et forhold uten sex?
Eller kanskje sex en gang i året? Med hjelm?
- Dette er ikke morsomt. - Jeg er...
- Jeg mente det. - Vet du hva det verste er?
Isaac og jeg har det den andre mangler. Jeg har kjærligheten, han har sexen.
Vi har ett perfekt liv til sammen.
Jeg forventer ikke at alt skal være perfekt. Intet forhold er det.
Men om vi er på vei dit, om vi skal bli sammen igjen,
trenger jeg noen grunnleggende ting om jeg skal kunne bli lykkelig.
Vårt tidligere parforhold fungerte uten gjensidige følelser.
- Jeg ser ikke nødvendigheten. - Men jeg ser den.
Om du vil være sammen med meg,
vil jeg elskes akkurat slik jeg elsker deg.
Så jeg ber deg om dette...
...for min skyld.
Jeg vet at din logiske hjerne ikke kan fatte at det er fordelaktig,
men tenk på det som en måte å samle flere data på.
Å utvide kunnskapene dine og forståelsen din av biologiske vesener.
Og du kan faktisk finne at du har gått glipp av
ditt livs mest intense opplevelse.
Jeg føler virkelig at dette kunne blitt til noe.
Ja, jeg også.
Jeg har ikke følt en sånn forbindelse med noen på lenge.
Ikke jeg heller. Kanskje ikke noen gang.
Jeg skulle ønske ting var annerledes. Jeg vil ikke gi slipp på deg.
Jeg føler det samme, men du har nok rett. Vi må være ærlige mot oss selv.
Jeg vil alltid være glad i deg, det håper jeg du vet.
- Jeg vil savne å være sammen med deg. - Jeg vil savne deg så mye.
Jeg må til sykestua.
- Hei, dr. Villka. - Hei, Isaac.
Forstyrrer jeg deg?
Nei da, vi utfører bare rutineanalyser. Kan jeg gjøre noe for deg?
Ja.
- Broen til kapteinen. - Ja?
Janisifartøyet gjør seg klar til å forlate banen.
- Pokker. Er Charly der? - Ja, jeg er her.
- Opphold dem på alle mulige måter. - Jeg skal gjøre mitt beste.
- Jeg tror jeg har det. - Hva?
Vi har gjennomsøkt hver millimeter av lovene og grunnlovene deres.
Menn får ikke kjøre, ikke stemme, og de fikk bare lov til å lære å lese nå nylig.
Ja, vi havner i en ny moclansk situasjon. Vi har ikke noe til felles.
Hva med dette? I stedet for at det handler om noe vi har til felles samfunnsmessig,
gjør vi det mer personlig. Ta en kikk.
I ekteskapet må janisimenn være trofaste,
mens kvinnene fritt kan være sammen med hvem de vil.
Et felles grunnlag?
Takk for at dere hører på oss en siste gang.
Kom til poenget. Vi har andre oppgaver i denne sektoren.
Det er noe dere ikke vet om oss.
Vi har fått vite alt vi trenger om kulturen deres.
- Ikke kulturen vår. Om oss. Ed og meg. - Forklar.
Vi var gift, og hun paret seg med en annen.
- Det er vanlig i vår verden. - Akkurat. Forstår dere det ikke?
Han var trofast i ekteskapet, og jeg var det ikke,
og likevel er jeg førsteoffiseren hans.
Fordi jeg setter pris på, respekterer og avhenger av
hennes ekspertise, dømmekraft og profesjonelle dyktighet.
Jeg ville betro henne livet mitt.
Jeg vet at det ikke er mye ennå, men det er en begynnelse.
Alle allianser trenger det. Med trusselen fra kaylonerne som vi alle står overfor,
syns jeg at en god begynnelse bør være nok til å fortsette.
Alliansen betyr opplagt mye for dere, kommandør Grayson og kaptein Mercer.
Det gjør den.
Jeg garanterer ingenting.
Men om Unionen vil sende en diplomatisk representant til Janisi,
vil vi ta henne imot.
Kom på middag
Hei, Claire.
- Isaac. - Det er fantastisk å se deg.
- Du gjorde det. - Ja. Det gjorde jeg.
Hvordan føles det?
Enormt, altomfattende og fryktelig.
Bare forventningen om å se deg, ventingen.
Jeg forsto sult og ensomhet.
- Det må være overveldende. - Det er det.
Men samtidig er det ikke nok.
- Det er så mye jeg ønsker å si. - Si det, da.
Jeg er så takknemlig.
Varmen i smilet ditt. Måten du ser på meg på.
Jeg føler meg trygg. Elsket.
Og jeg syns så synd på
- alle dem som må leve livet uten deg. - Men de klarer det.
Claire. Jeg...
Herregud, jeg elsker deg.
Jeg trodde jeg forsto alt som var mulig å vite,
men jeg var ikke i nærheten engang.
Jeg elsker deg så høyt. Vet du det?
Jeg håpet alltid det... innerst inne.
Ja, jeg vet det. Jeg elsker deg også.
Det er som om jeg er hel for første gang.
Ensomheten ved å være en kayloner... Den er borte.
Og alt jeg behøvde å gjøre, var å kysse deg.
- Så er du glad du gjorde dette? - Om jeg er glad?
Det føles som jeg akkurat har blitt født.
Når jeg tenker på at jeg nesten ikke lot dette skje, blir jeg skremt.
Jeg vil aldri noensinne gå tilbake til den måten jeg var på.
Jeg vil følge denne veien til siste slutt. Sammen med deg.
- Det er alt jeg har ønsket. - Og jeg vil være en far for barna dine.
Jeg skal ta igjen for fortiden.
Når jeg tenker på Tys ansikt da han så på meg,
jeg ga ham ingenting tilbake. Og alt han ønsket seg, var kjærlighet.
Jeg har nok kjærlighet til dere alle, og jeg skal bevise det.
Kom. Dans med meg.
Isaac?
- Hva er i veien? - Den er...
- Den er borte. - Hva er borte?
Nevralmodifikasjonen.
Det ser ut til å ha oppstått en slags funksjonsfeil.
- Så du kan ikke føle? - Det stemmer.
Sånn. Ser du den?
Ja, det er den midterste elektrokjemiske banen. Hva med den?
Timmis ble bygd av de opprinnelige biologiske innbyggerne på Kaylon,
men Isaac ble bygd senere av kaylonerne selv.
- Så? - Som en nyere utgave av kaylonerne
bruker Isaac mnemoniske selvreguleringsalgoritmer på prosessorene.
Vi kan nullstille dem, men det vil bare skje igjen.
Kan du nedgradere den elektrokjemiske banen
til den opprinnelige konfigurasjonen?
- Jeg kan det. - Men?
Da må jeg slette minnet hans.
Om dette er et nødvendig kompromiss for forholdet, tillater jeg det.
Hva?
Jeg kan ikke huske følelsene mine eller fornemmelsene de vekket.
Men jeg husker din reaksjon. De virket svært viktige for deg.
Er du villig til å oppgi alt du har lært,
alt du har opplevd i hele ditt liv for min skyld?
Om du ønsker det.
- Noen vil kalle det kjærlighet. - Jeg er ute av stand til å elske.
Så jeg har et valg?
Jeg kan få hjertet ditt eller sjelen din.
Det fins ikke noe slikt organ.
Jeg lar deg ikke oppgi den du er. Det er han jeg forelsket meg i.
Men takk likevel, doktor.
- Hei. - Fenrik. Kan jeg hjelpe deg?
- Nei, jeg var bare på disse kanter. - "Disse kanter"?
Hva driver du med?
Jeg kalibrerer dysoniuminjektorene i kvantekjernen.
Trenger du hjelp?
Din underlegne intelligens vil snarere hindre meg enn hjelpe meg.
For bare en dag siden kunne jeg dratt til deg nå.
Det ville ført til en skade.
Isaac.
Mennesker har en urgammel tendens til å ville forenkle ting.
Til å redusere ting til svart og hvitt, godt og ondt.
Men i virkeligheten er ingenting enkelt.
Alt har en struktur og nyanser.
Men man må jobbe hardt for å finne den, så vi velger den letteste utveien.
Jeg skjønner ikke.
En hel rase kan ikke være ond.
Derfor er det folket ditt gjorde, så fryktelig.
Men det er også derfor jeg kan ha overforenklet måten jeg behandlet deg på.
Folket ditt var slaver.
Og det vil ødelegge de fleste en lang stund,
og jeg har ikke vært forståelsesfull...
...når det gjelder det faktumet. Ikke i det hele tatt.
- Jeg er lei for det. - Takk, fenrik.
Kanskje du kan hjelpe meg med kalibreringen.