Beklager at dere måtte vente, men det vil være verdt det.
- Skal vi få biljardbord i messa? - Nei.
Vi er utpekt til å hente viseadmiral Christie på Utpost 35
og transportere ham til et møte med et krillfartøy.
Der skal admiralen starte forhandlinger så Unionen får tilgang til Naklavsektoren.
- På den andre siden av krillområdet. - Det stemmer.
Unionsskipene har aldri hatt en vei dit. Før nå.
Tidlige indikasjoner antyder at om forhandlingene går bra,
kan krillene gi oss fritt leide.
Som betyr at hele områder av uutforsket rom vil bli vidåpne.
- Tror han at vi kan stole på dem? - Det er det vi har hørt.
Christie er en av våre fremste diplomater og forhandlet frem Din'jon-avtalen.
Så om dette blir noe av, kan vi være med på det?
Det var oss som ledet Lak'vai-pakten,
og vi er et utforskningsskip. Jeg vil si at vi har en god sjanse.
Doktor? Er alt i orden?
Jeg har det fint. Jeg sov ikke så godt i natt.
Noen spørsmål?
- Gordon, stak ut kursen. - Ja.
Dr. Finn?
- Admiral. - På stedet hvil. Hvorfor så formell?
Å stå i givakt i nærvær av en admiral er grunnleggende prosedyre.
Kan jeg komme inn, eller trenger jeg en avtale?
Det er ikke nødvendig.
- Lenge siden sist. - Det er det.
Det er flott å se deg. Og dette. Din egen sykestue.
Jeg har alltid visst at du ville lykkes, men overlege på et stjerneskip?
Jøss, du må ha hatt førsteklasses lærere.
- Et par stykker. - Denne er veldig stolt av deg.
- Takk, sir. - Si Paul, vær så snill.
- Admiral Paul. - Jeg er like sjokkert som deg over det.
Jeg er overhodet ikke sjokkert. Du har alltid hatt et utforskerhjerte.
Det var et tidsspørsmål før du forlot universitetet for universet.
Jeg sitter mest på kontoret,
så når et sånt oppdrag dukker opp, griper jeg sjansen.
Jeg må innrømme at å se navnet ditt blant mannskapet, ga meg en ekstra oppmuntring.
Du ser frisk ut. Tiden har behandlet deg pent.
Kanskje på utsiden.
Men du vet hva de sier: "Ugifte menn ser yngre ut, men føler seg eldre."
- Du er like vakker som alltid. - Spar sjarmen din til krillene.
Du vil trenge den.
Når vi snakker om det, jeg skal brife kapteinen om forhandlingene.
Skal vi spise middag etterpå? Vi har mange år å fortelle om.
Jeg lovet ungene å være hjemme i kveld og se en film med dem.
- Har du barn? - To gutter.
- Jeg vil gjerne møte dem. - Kanskje vi bør konsentrere oss om jobben.
Det står mye på spill her, og jeg tror ingen av oss trenger noen distraksjoner.
Greit. Jeg mente ikke å mase. Jeg var bare glad for å se deg igjen.
Sant å si, det kan være 25 år for sent, men...
...jeg er lei for det.
- Jeg vil ikke forsinke brifingen din. - Akkurat. Ingen distraksjoner.
Jeg skjønner ikke formålet med denne sammenkomsten.
Diplomatiske mottakelser er en gammel skikk fra jorden.
Tenk på det som en måte å bli kjent på før den virkelige jobben starter.
Jeg tror jeg snakker for alle når jeg sier at vi håper
at denne midlertidige alliansen skal bli varig.
Ikke håp for inderlig.
Når kaylonerne er knust, er det slutt på alliansen.
- Bare da vil vi feire. - Tja, likevel.
Mine damer og herrer, en skål.
Det er ikke hver dag man får være en del av historien.
Men i kveld skapes det historie her i rommet.
Når vi gjør oss klare til å starte en episk reise til uutforskede områder,
tar vi også neste steg i retning av å lege fortidens sår
og bane en ny vei mot varige vennskap. Skål for en bedre fremtid.
Jeg skal ta med meg denne flasken et annet sted.
- Blir du med? - Herregud, ja.
Ordner du det? Jeg skylder deg en tjeneste.
Ja. Jeg blir bare her og gir meg selv skrumplever.
Dette burde bli et ukentlig ritual.
- At vi tømmer en flaske? - Hvorfor ikke?
Jeg motsier deg ikke.
Det er en linje fra en veldig gammel bok jeg leste en gang:
"Bare om man er svært omhyggelig, kan man avholde et minne
- fra å bli et fengsel eller en galge." - Det er jeg enig i.
- Jeg har vært gift en gang. - Hva?
- Har du vært gift? - Jepp.
- Hvorfor har du aldri fortalt det? - Jeg snakker ikke om det så ofte.
Hvem var fyren?
Vent.
- Nei. - Jo.
Admiral Christie? Seriøst? Var du gift med Christie?
Det var lenge siden. Jeg studerte medisin ved Union Point.
Han var en av lærerne mine.
Vi ble sammen på slutten av det siste året mitt.
Holdt det hemmelig til etter eksamen, og seks måneder senere giftet vi oss.
Offisielt hadde vi vært sammen en kort stund
og stormet til alteret, men ingen ble egentlig lurt.
Jeg hadde aldri trodd at du var en som ble sammen med læreren sin.
- Alt som er forbudt, er så deilig. - Så hva skjedde?
Kort fortalt tror jeg egentlig ikke at han ville ha en kone.
Han ville ha noen ung og smilende å komme hjem til
sent på kvelden etter en lang dags jobb.
Som var sånn det var da jeg fortsatt studerte.
Men når rangen forsvant, så jeg etter en partner.
Han så etter en sengevarmer. Jeg ga ham et ultimatum, og han forsvant.
- Ble du knust? - På den tiden ble jeg fryktelig lei meg.
Jeg tvilte på alt ved meg selv.
Uansett hvordan jeg tenkte på det, følte jeg at det var min skyld,
at jeg hadde gjort en enorm feil.
Men når jeg husker det nå, er det som om jeg ser en annens datter.
Jeg er trist på hennes vegne,
men jeg vet at hun må lære sine egne lekser.
Det må ha vært vanskelig å treffe ham.
På en underlig måte var det vanskeligere for ham.
Ja, det skjønner jeg. Smerten kan være verre når du gjør det slutt.
Jeg vil personlig heller bli dumpet enn å dumpe noen.
Det samme her.
Det var en annen livstid. La oss se fremover.
Kanskje en av krillene er singel.
Det var også en idé. Og hei, det er to av dem.
Jeg kan ikke date noen som kler seg mer glamorøst enn meg.
Ok, greit nok.
Vi har vurdert anmodningen om fritt leide gjennom territoriet vårt,
og vi er villige til å tillate det. Men på visse betingelser.
Fortell.
Det fins en ubebodd Union-planet der det er mye harkarium.
Vi bruker det i motorene våre og ønsker å få utvinningsrettighetene.
- Hvor er det? - Den tredje planeten i Obrallsystemet.
Det tror jeg vi kan ordne.
Jeg må selvsagt få det godkjent av Unionsrådet.
Et skip alene vil få fritt leide.
Om det går bra, vil vi vurdere ytterligere tillatelser.
Ingen her har noe imot å få sjansen til å dra alene inn i uutforsket rom.
Nei, det har vi ikke.
Når dere er i vårt rom, må skipet følge denne kursen til Naklavsektoren.
Ethvert avvik er forbudt.
Det er ikke den raskeste måten å komme dit på, men det er greit.
Noe mer?
Når skipet kommer inn på vårt territorium, installerer vi et sporingssignal
slik at vi kan overvåke koordinatene deres.
- Det bryter med våre sikkerhetsregler. - Jeg tror det er greit, kommandør.
Vi har jo ikke noe å skjule. Kaptein?
Vi kan sikkert finne en måte å få det til på.
Vi har ingen informasjon
om områdene vi skal utforske bortenfor deres rom.
Vi setter pris på alt kartografene deres kan dele med oss.
Særlig angående Kalarrvidda.
- Dere planlegger ikke å dra inn på vidda. - Hvorfor ikke?
- Det er et område med ondskap. - Hva mener du?
- Det bor demoner der. - Kan du være litt mer spesifikk?
Anhkana advarer om skyggeriker.
Åpninger mot underverdenen der demoner ligger klare
til å innta sjelene til enhver som våger å nærme seg dem.
De forderver alt som er hellig.
Under deres kontroll kan selv den mest rettskafne tvinges
til å utføre avskyelige og umoralske handlinger.
Har dere noen bevis på at disse demonene faktisk finnes?
Det står i Anhkana. Det er alle bevisene vi behøver.
Vi setter pris på advarselen, og vi skal ta alle forholdsregler.
Men området dekker mer enn halve sektoren. Vi er oppdagelsesreisende.
Så om det er i orden for dere, vil vi selv se hva som fins der ute.
Vi vil ikke stanse dere. Men ikke forvent at vi redder dere.
E-DEKKET
Konsul, ambassadør, vi ønsker dere en trygg reise
og takker igjen for sjenerøsiteten.
Jeg vet at jeg snakker for hele Unionen når jeg sier
at den største gaven er løftet om ny viten.
- Hva betyr det? - Det er en bønn for dem som skal dø.
Spørsmålet er, skal vi ta advarselen deres alvorlig?
Nå tuller du, ikke sant, Tom? Bare tenk på kilden.
Jeg antyder bare at det er mulig at påstanden, selv om den er absurd,
kan indikere at det fins en trussel.
Fordi de er kriller, oppfatter de den gjennom sin religion.
Noe som stadig ikke gir oss et kart.
Religionen deres er forvirrende, for å si det mildt.
Det er alle religioner. Hvordan tror du prester tjener til livets opphold?
Ga de noen konkrete bevis som støtter påstandene?
Nei. Ingen av skipene deres har visst dratt inn på vidda på mer enn et århundre.
Eksemplaret av Anhkana vi har i databasen, har noen avsnitt om skyggeriker.
Fargerikt språk om demoner som sluker sjeler, med åtte øyne og store huggtenner.
Ting fra skrekkfilmer.
Om dette var en skrekkfilm, ville jeg sagt, ikke gå inn.
Men religionen påvirker selvsagt virkelighetsoppfatningen deres voldsomt.
Jeg er enig, men det bør ikke stå i veien for Unionens utforskning.
- Vi må gripe sjansen mens vi kan. - Hva syns du, Ed?
Skrekkvisjoner stammer alltid fra noe levende.
- Er det noe der, er det ikke overnaturlig. - Det kan være farlig.
Utforskning er farlig. Jeg syns vi skal ta sjansen.
Greit. Jeg ser frem til rapportene deres.
- Hei sann. - Hei.
- Jeg har hørt at jeg bør gratulere deg. - Ting sprer seg raskt på skipet, hva?
Kan jeg sette meg?
Hyggelig sted.
Jeg kommer hit for å jobbe når jeg blir lei av kontoret,
eller ungene gjør meg sprø.
Det minner om den lille restauranten vi pleide å besøke på King Street.
- Hva het den? - Café Noir.
Ja. Vi hadde det gøy der.
- Når drar du til Utpost 55? - Jeg skal ikke dra.
Jeg blir med for å utforske Naklavsektoren.
- Er ikke det litt uvanlig for en admiral? - Jo da.
De elsker å holde oss på kontoret, men dette er for stort til å la være.
Håper ikke avgjørelsen har noe med meg å gjøre.
Nei. Ikke utelukkede.
Men jeg har tenkt på deg i det siste.
- Er det... - Jeg har den alltid med når jeg reiser.
- Den gir meg hell. - Du har beholdt den i alle disse årene.
Selayansk solstein. Man kaster ikke noe sånt.
Den er for sjelden, for spesiell.
Har du din fortsatt?
Paul... jeg snakker gjerne om oppdraget med deg.
Men jeg vil ikke rote opp mer i dette.
Jeg ble dypt såret og måtte jobbe veldig hardt for å bli kvitt alt.
Men fins det ingen spor?
Ingen liten rest av følelser som fortsatt er der?
Jeg er lei for det.
Da er den bare for hellet.
Alle avdelingene er klare, sir.
Krillene har gitt oss tillatelse. Vi kan dra.
- Ok, Gordon... - Glemmer du ikke noe?
Å, akkurat. Jeg har ikke forberedt noe.
- Hva er det? - Det er vanlig at kapteinen
snakker til hele skipet før en ny reise. Som en oppmuntring.
Jeg skulle skrive noe i går, men jeg var utslitt.
Snakk fra hjertet. Det er alt de forventer.
Dette er kapteinen til hele mannskapet. Vi er på vei inn i et uutforsket område.
Jeg vet at dere er like spente som meg, og at dere alle vil gjøre deres beste.
Så la oss gi alt vi har.
Og må kraften være med dere.
- Hvordan var det? - Perfekt.
Stak ut kursen og start kvantemotorene.
- Isaac? - Det stemmer.
Vi har ikke blitt presentert. Jeg er admiral Christie.
- Hyggelig å møte deg, admiral. - Forstyrrer jeg noe viktig?
Ja. Jeg oppgraderer skanneranlegget for reisen.
Jeg skal ikke bli lenge. Jeg må innrømme at jeg var litt i tvil om å møte deg.
En kayloner på et av Unionens skip. Etter det som skjedde.
Men jeg leste rapporten etter slaget.
Du reddet mange liv og skal ha ros for det.
- Takk, sir. - Jeg lurte på om jeg kunne spørre om noe.
Hele den offisielle rapporten min er i skipets datamaskin.
Nei, ikke om slaget. Om dr. Finn.
Jeg har hørt fra folk om bord at dere hadde et forhold.
Det stemmer.
Jeg var også sammen med Claire. For lenge siden.
Da deler vi en felles erfaring.
Så lenge etterpå er hun ferdig med det, men jeg er dessverre ikke det.
Er det greit at jeg sier det?
Ja. Jeg har observert mange slike paradokser i menneskelige forhold.
For å si det som det er, håpet jeg at du kunne gi meg litt innsikt
i hva som gjør Claire lykkelig nå.
Dr. Finn setter barna sine høyere enn alt annet.
Hun har ofte sagt at hun ville ofre livet sitt for dem.
Fortsett.
Karrièren hennes som lege er også en viktig del av identiteten hennes.
Hun er svært empatisk og setter stor pris på å hjelpe andre.
Som alltid.
Fritidsinteressene hennes omfatter musikk, dans, god mat, å dusje i regnet og sex.
- Hennes foretrukne paringsposisjoner er... - Det holder i massevis, Isaac.
Takk.
Skal jeg forstå det dithen at du finner hennes daglige fravær utfordrende?
- Ja. Det kan du si. - Det er en annen felles erfaring vi deler.
- Vi passerer krillområdets yttergrense. - Velkommen til Naklavsektoren.
Det første unionsskipet som har kommet så langt.
- Kryss det av på kistelista. - Analyser den stjernehopen, Isaac.
En O-B-assosiasjon omtrent to millioner år gammel.
Syttiåtte blå gigantiske stjerner,
sammen med flere F-, G- og K-stjerner som har kommet til slutten av utviklingen.
Minner meg om Vegas.
- Noen tegn til liv? - Jeg finner 347 beboelige planeter.
Men så langt ingen indikasjoner på intelligent liv.
Det er virkelig Vegas.
- Jeg har noe som ligner et nødsignal. - Posisjon?
Kurs: 001 markør 12. Avstand: 16,4 lysår.
- Det er inne på Kalarrvidda. - Jeg antar at det ikke er noen vi kjenner.
- Nei, sir. - Hva med langdistanseskanninger?
Vidda ser ut til å være nesten bare tomt rom.
Det er ett stjernesystem
omtrent 30,6 lysår fra koordinatene til nødsignalet.
Er du redd for å dra dit?
- Burke, stak ut kursen. - Ja vel, sir.
- Vi nærmer oss utkanten av vidda. - Det er ingen stjerner.
- Hvor langt strekker den seg? - Skanningene indikerer minst 800 parsec.
- Ta oss inn. - Vi går inn i spøkelseshuset.
- Vi nærmer oss koordinatene. - Hva i helvete er det?
Jeg finner ingen motorer og bare minimal kraft.
- Det ser ut til å være en romstasjon. - Send ut et anrop.
Ikke noe svar.
Kanskje de ikke kan svare. De kan være skadde.
Det er trykk på innsiden og en atmosfære det er mulig å puste i.
- Hva sier du, admiral? - Dette vil jeg ikke gå glipp av.
Talla, bli med Kelly og meg. Bortus, du har kommandoen.
Be Finn og LaMarr om å komme til ferjedokken.
Ja vel, sir.
Ser noe ut som en dokkeport?
Det er en stor modul midt på som ser ut til å være stort sett tom.
- Det kan være en ferjedokk. - Ta oss nærmere.
- De vet visst at vi kommer. - Langsomt fremover.
- Å ja? - Enten det, eller så snur vi.
Se på veggene.
John?
Det er en type legering, men stemmer ikke med noe som er registrert.
- Det er nesten som den er organisk. - Vi fortsetter.
- Livstegn? - Ingenting.
Greit, spre dere ut, men ikke gå langt. Vi leter gjennom området her.
- Det er best ikke å ta på noe. - Beklager.
Jeg har kilden til nødsignalet.
En slags automatisk sender.
Kanskje de fikk hjelp og glemte å skru den av.
Kanskje det.
Se på dette, kaptein.
Det strømmer energi gjennom dem. De kan være en slags kraftreléer.
- Hva skjedde? - Vet ikke. Den rørte på seg.
- Rørte på seg? Hvordan? - Den åpnet seg og utvidet seg et øyeblikk.
Det kan være tryggere å analysere dataene før vi går videre.
Mercer til Grayson. Det er visst ikke noen her. Vi drar tilbake til ferjen.
Oppfattet.
Isaac og jeg har gått gjennom avlesningene flere ganger.
Alt vi kan si, er at stasjonen er lagd av en høyt utviklet bioteknologi.
Hvordan den virker eller hvorfor den er der? Aner ikke.
Er den forlatt?
Ifølge skanningene er det ingen livsformer om bord nå.
- Ikke liv slik vi kjenner det. - Hva mener du?
Det kan finnes former som er så annerledes at skannerne ikke gjenkjenner dem.
Du har et poeng.
Et grunnleggende spørsmål i astrobiologi er hva som utgjør liv.
For alt vi vet, kan utposten være en livsform i seg selv.
Det høres litt søkt ut.
Det er vesener på Talarius sju som ligner steiner.
- Men de er levende organismer. - Så hva gjør vi?
Vi fortsetter å utforske området. Om vi er heldige, finner vi kanskje noe
eller noen som kan fortelle mer om...
Admiral! Hva er i veien? Paul!
Han har et slags anfall. Hjelp meg å snu ham.
Å, herregud.
Tjue milligram diomin.
- Greit. Han er stabil for øyeblikket. - Hva i helvete er galt med ham?
Noe gjør om DNA-et hans, og det skjer i et skremmende tempo.
Denne utveksten inneholder fotoreseptorer og en synsnerve.
- Den er nesten som et delvis dannet øye. - Kan du reversere det?
Jeg kan kanskje bremse det, men vet ikke om jeg kan stanse det.
Samme hva som skjedde med ham der, er det noe bioskannerne ikke fikk med seg.
Jeg trenger mer informasjon, og jeg trenger det nå.
Her er det.
Finner du noe?
Noen mikropartikler av et eller annet slag.
- LaMarr til kapteinen. - Jeg hører deg.
- Det foregår noe her. - Hva er det?
Nødsenderen vi fant, sender et nytt signal.
- Hva slags signal? - Koordinatene til denne utposten.
Vi drar til skipet.
Doktor!
- Claire. - Ta det rolig, Paul.
- Du er i sykestua. - Hva er det som skjer med meg?
Du ble utsatt for noe på stasjonen. Vi prøver å finne det ut.
Jeg føler meg så rar.
- Har du smerter? - Nei, jeg er bare...
...redd.
- Kan du la oss være alene et øyeblikk? - Selvsagt.
Paul, jeg skal finne ut hva som forårsaker dette.
Og jeg skal gjøre en avtale med deg. Om du blir bedre, skal jeg lage
den sjokoladesuffléen du pleide å elske.
- Jeg hatet den suffléen. - Gjorde du det?
- Ja. - Du pleide å spise den hele tiden.
Du var så stolt av den at jeg ikke klarte å fortelle deg
at den smakte som tørre blader.
Ok, enten blir du bedre, ellers får du den til frokost, lunsj og middag.
Ringen. Jeg har den i lommen.
- Om jeg dør, vil jeg ha den med meg. - Du skal ikke dø, Paul.
Vær så snill.
Takk.
Jeg skal redde deg. Jeg lover.
Ferjen til dr. Finn. Vi har funnet noe.
Du må se på det, men admiralen ble visst utsatt for
en bakteriespore. Den stemmer ikke med noe i databasen.
Vi tar den med. Anbefaler dekontaminasjon ved ankomst for sikkerhets skyld.
Oppfattet.
Paul?
Finn til broen. Admiral Christie er borte.
- Hva mener du med "borte"? - Han er ikke i sykestua.
- Bortus, meld fra til vaktene. - Noen bruker hovedstrømmen, kommandør.
- Hvem? - Det er uvisst.
- De starter et dempefelt. - Overstyr.
Kan ikke. De bruker kommandokoder på nivå ni.
- Admiralen? - Jeg er utestengt.
Se, kaptein.
- Broen til maskinrommet. - Ingen av systemene fungerer.
- Ikke motorene heller. Du kan høre det. - Kan du bruke reservestrømmen?
Ikke fra broen. Jeg må ned i maskinrommet.
Bli med ham, Isaac.
Det nytter ikke. Vi har ingen strøm.
Jeg skal se til ungene. Hold øye med sykestua.
Ja vel, doktor.
Doktor? Hallo?
Doktor?
Mercer til Orville.
- Kelly, hører du meg? - Det ser ut til at alle systemene er nede.
Det ligger et dempefelt over hele skipet.
- Hva er årsaken? - Aner ikke.
Men om bord vil komskannere og våpen være ubrukelige.
Vi må dokke manuelt.
Jeg går til maskinrommet. Ser hva jeg kan finne ut.
Greit. Vær forsiktig.
Gutter? Er dere her? Ty?
Marcus?
Mamma?
Vi bør gå tilbake.
Mamma sier alltid at i en krise må vi vente på rommet vårt.
Jeg vil ikke sitte på rommet mitt og stirre ut av vinduet på det mørket.
Det er nifst. Kom, vi må finne henne.
- Har du den strømcellen nå? - Nei. De stapper virkelig ting inn her.
- Prøv å vri den. - Jeg gjorde det.
Om den ikke kommer rett ut, gjør du det feil.
- Takk, du er til stor hjelp. - Kelly, hva skjer?
Noen har skrudd av all strøm. Vi tror det er admiral Christie.
Kommandør, det er noe mer.
Utposten sender et kallesignal.
- Hvor? - Vi vet ikke.
- Det er et vidtspennende signal. - Det høres ikke bra ut.
Hva gjør du?
Prøver å få ut strømcellen for å sjekke de indre skannerne. Den rører seg ikke.
Om den ikke kommer rett ut, gjør du det feil.
Hva?
Jeg tror jeg kan få i gang reservestrømmen om jeg finner kilden til feltet.
Hvordan kan vi få til det uten interne skannere?
Jeg bruker de eneste jeg har. Øynene mine.
Den må være i et av rørene til maskinrommet, jeg må bare finne den.
- Skipet har 132 rør til maskinrommet. - Jeg får komme i gang, da.
- Jeg skal hjelpe deg. - Kan du si ifra til broen?
Mamma?
Kanskje hun dro hjem? Jeg går til rommene våre.
Greit.
- Blir du med? - Jeg har sagt at jeg ikke...
- Hva er den greia? - Jeg vet ikke.
Marcus? Hva gjør du bak her?
- Så du det? - Hva da?
Monsteret.
Jeg vet ikke hva dere mener, men det er ikke noen andre her.
Kom ut.
- Det er noe annet her. Vi så det begge to. - Hva så det ut som?
Vet ikke. Som en edderkopp. Men like stor som deg.
Det er ingenting her nå.
- Hvorfor ble lysene skrudd av? - Vi prøver å finne det ut.
- Kan du hjelpe oss å finne mamma? - Selvsagt.
Bli med meg, og så leter vi sammen.
- Mamma! - Ty.
- Marcus. Takk og pris. - Mamma!
Er alt i orden?
Hva snakket vi om når det er en krise? Dere skal vente på rommet.
- Men det er et monster. - Hva?
Det er noe om bord. Et slags vesen.
- Det tok Woodson. - Vi må gjemme oss.
Vi går til broen.
Hva skjedde så?
Det sprayet ham med noe. Og så begynte han å endre seg.
Kan du beskrive det?
Ansiktet hadde store, svarte og skinnende øyne.
Og huden så ut som den ble råtten.
Høres ut som det som skjedde med admiralen.
- Djevelbesettelse. - Hva?
Krillene advarte oss om at det fantes demoner her
som ville ta over sjelen din. Noe som dette.
Det er akkurat slik de ville tolke det.
Mikrobene Paul ble utsatt for på utposten, begynte umiddelbart å omgjøre DNA-et hans.
- De gjorde cellene hans til... - En annen art.
Da admiralen rømte fra sykestua, økte forvandlingen hans.
Han må ha smittet andre.
Det Marcus beskrev, er mest sannsynlig en kraftigere utgave av mikrobene.
- Reproduksjon? - Det gjetter jeg på.
Det kan være at deres naturlige måte å formere seg på
er ved å ta over kroppene til andre livsformer.
Som en parasitt. Bare mye mer aggressivt.
- Da var nødsignalet vi mottok... - Paringsropet deres.
Å, hjelpe meg.
Vi aner ikke hvor mange av folkene som er smittet.
Vi må begrense spredningen så raskt som mulig.
LaMarr prøver å få i gang strømmen fra rørene til maskinrommet.
- Han er nok ikke klar over trusselen. - Jeg skal finne ham.
- Jeg tror jeg har funnet noe, Isaac. - Trenger du assistanse?
Jeg kan ikke overstyre admiralens kommandokoder,
men jeg kan komme meg rundt dem og få reservestrømmen i gang igjen. Vent.
Bang, der er den.
Ikke noe samband ennå, men vi har livsmiljøsystemet og belysning
- og reservesystemene. Resten vil ta tid. - Jeg skal si ifra til broen.
- Kaptein, vi har minimal strøm. - Det var på tide.
Jeg må komme meg til sykestua.
Om det fins et botemiddel, må jeg finne det fort.
Bli med henne, Bortus.
Og se om du kan samle vakter nok til utgangene.
Ja vel, sir.
Bli her, unger.
Hei!
Kom og ta meg, drittsekker!
Hei! Hører noen meg? Jeg trenger hjelp! Noen må hjelpe meg!
Takk og pris, du må få meg ut herfra.
- Hvorfor sitter du i arresten? - Bare få meg ut herfra. Vi må til broen.
Kom an.
Ok, bang. Sambandet er tilbake.
Jeg måtte ta strøm fra livsmiljøsystemene, så ikke pust for tungt.
- Mercer til Finn. - Finn her, kaptein. Jeg er i sykestua.
- Har du klart å finne noe? - Det går langsomt her.
I hvert fall til du får all strømmen tilbake.
Vi jobber med det. Kan vi hjelpe deg på noen måte?
Bare om dere kan få et av vesenene til å gå med på en undersøkelse.
Hei, jeg tenkte du hadde bruk for denne.
Glem det. Vi har en pasient.
Sir. Langdistanseskannerne har oppdaget et skip.
Ti millioner kilometer unna og på vei hit.
La oss få se det.
Forstørr.
Jøss, dette kan ikke være gode nyheter.
- John, hvor snart får vi kvantemotorene? - Ikke snart nok.
Ingen gjenkjennelig DNA.
Uansett hvem det er, er genomet fullstendig forvandlet.
- Jeg vet ikke engang hvilken art han var. - Kan du gjøre noe?
Om det fantes et fragment av den opprinnelige genetiske malen.
Jeg setter sammen et vaktlag. Vi tar en etter en, om nødvendig.
Vent litt. Jeg finner hvite blodceller. Han var et menneske.
- Antallet celler er veldig lavt. - Hva betyr det?
Det betyr at forvandlingsprosessen krever enormt mye av kroppen.
Skanningen viser at det må ta et par uker før immunsystemet er i full funksjon.
- Da har de en svakhet. - Jeg kan skape et syntetisk virus.
Det kan være som en forkjølelse, og det vil være for kraftig for dem.
Vi kan spre det gjennom luften i hele skipet. De har ingen immunitet.
- Hva med oss? - Dere kan bli litt snufsete.
Jeg er klar.
Om dette virker, er det skipskameratene våre vi snakker om.
- De ba ikke om det som skjedde. - Er de fortsatt skipskamerater?
Du hørte henne. De er en helt annen art nå.
Vi vet ikke om det er noe igjen av den de var.
Og det er oss mot dem. Jeg stemmer for oss.
Om det fantes en måte vi kunne kommunisere med dem på for å advare dem.
- La dem dra på en fredelig måte. - Det fins kanskje en måte.
Skann etter selayansk solstein.
- Hvorfor? - Bare gjør det.
Det er et sjeldent mineral. Gifteringene våre var lagd av det.
Paul hadde på seg sin.
Om han fortsatt har den, kan vi kanskje finne ham.
Og så?
Om det fins en liten del av ham fortsatt, kan jeg kanskje nå ham.
Det mener du ikke.
Om han prøver å ta deg, kan vi ikke...
Ja, jeg kjenner risikoen. Vær så snill, jeg må prøve.
Jeg har funnet et spor etter noe som kan være solstein. I maskinrommet.
Paul. Det er meg, Claire.
Jeg må snakke med deg.
Du må høre hva jeg har å si. Livet ditt avhenger av det.
Vi har funnet en svakhet i biologien deres.
Jeg har skapt et virus. Ingen av dere vil overleve.
Vi vil bruke det om dere ikke umiddelbart forlater Orville.
Det er et skip på vei hit.
Vi vet at det er deres. Ta folkene dine og dra.
Paul, om det fins noen del av deg der inne fortsatt...
Jeg vil at du skal prøve å huske da vi var sammen.
Husker du hvor sta jeg var? Det har ikke forandret seg.
Ta folkene dine og dra.
Ellers lover jeg at vi vil ødelegge alle som en.
Ikke Paul. Mer.
- Du skal få se. - Se hva?
Du vil bli en av oss.
- Finn til broen. - Mercer her.
Gjør klar til å slippe ut toksinet.
- Begynn med maskinromdekket. - Forstått.
- Vi drar. - Takk.
Ikke for alltid.
- God kveld, dr. Finn. - Hva gjør du her, Isaac?
- Jeg undersøker deg. - Hva mener du?
Jeg har observert at når et medlem av mannskapetopplever noe traumatisk,
undersøker andre medlemmer i deres sosial konstruksjon hvordan de har det.
Det stemmer.
- Hvordan har du det? - Jeg har det bra.
- Utmerket. - Vent.
Admiralitetet har stanset ytterligere utforskning av Naklavsektoren nå.
- Det stemmer. - Det er nok det beste.
Jeg ønsker å si kondolerer for tapet av vennen din.
Så snilt av deg. Paul var en spesiell person.
Jeg er bare glad for at jeg fikk se ham en siste gang.
- Han snakket pent om deg også. - Snakket du om meg med Paul?
Vår felles bakgrunn med sosial og seksuell intimitet med deg
ga oss en referanseramme vi delte.
- Vet du, jeg har savnet deg. - Takk, doktor.
Vil du sette deg?
Tekst: S. Marum