Veldig bra.
Takk.
- Ja. - Kom igjen, én til!
- Nei, det var det. - Kom igjen!
Jeg kan ikke. Fingrene er for fulle av øl. De virker knapt.
- Gjør ferdig jobben. - Takk.
Jeg elsker å invitere folk. Du kan drikke og behøver ikke å gå noe sted. Skål!
Skål!
- Hei, fenrik. - Hei.
- Kan vi ta en prat? - Beklager. Jeg er opptatt med å hygge meg.
Litt av en fornærmelse.
Jeg har prøvd å snakke med fenrik Burke en stund.
Men tilnærmelsene mine har blitt avvist så langt.
Dette vil bli tøft, og jeg trenger ikke å si hvorfor.
Forståelsen min av nyansene i samtaler er visst mangelfull.
- Ikke døm deg selv for hardt. - Evnen er ikke lett å oppnå.
Hvordan starter man en samtale med en biologisk livsform?
- Sånn generelt? - Ja.
Det fins ikke noe enkelt svar, men det kan være lurt å spørre dem om dem selv.
- Folk liker at man er interessert i dem. - Vennligst forklar.
Det kan være alt mulig. Spør om de driver med sport,
hva slags musikk de liker, om hobbyer.
Si at du liker håret deres. Alt du kan finne på.
Det er ikke vanskelig når du får teken.
Hei, Gordon. Hva er dette?
- Det er en mobiltelefon. - En hva?
En kommunikasjonsenhet fra det 21. århundre.
Jøss, er den ekte?
Nei, det er en kopi av en de fant i en tidskapsel på jorden.
Den tilhørte en kvinne som het Laura Huggins. Jeg skal vise deg.
- Er det henne? - Ja.
- Hun var veldig vakker. - Ja, det var hun.
Man kan lære mye om folk fra den perioden fra en av disse tingene.
Jeg har funnet ut mye om henne.
Jeg fikk datamaskinen til å kopiere den som et slags minne. For å huske henne.
- Du snakker som om du kjente henne. - Det føles litt som jeg gjorde det.
- Vil du ta en selfie? - En hva?
Noe jeg har lært av Laura.
Takk for invitasjonen til festen din, løytnant.
Jeg må gå.
Her, vent. Før du går, bli med på dette.
Ok, alle sammen. Gi meg et stort smil.
Sånn ja.
Det er to store gjennombrudd for prisen av ett.
Og jeg mener store.
Feltets projeksjonsradius er tre ganger større enn dr. Aronovs opprinnelige enhet.
Hva betyr det?
At utvidelsen av det temporale feltet teoretisk sett kunne omfatte hele skipet.
Det er en betydelig oppgradering.
- Hva skjer? Vi skulle spise lunsj. - Beklager, jeg ble distrahert.
- Skal vi gjøre det? - Jeg kan ikke. En annen gang?
Greit. Jeg er skrubbsulten.
- Du sa to gjennombrudd. - Smørbrød med eggesalat.
Vi har klart å øke feltets temporaloppløsning.
Vi kan stille inn feltet ned til et nøyaktig millisekund.
- Gordon. Kan jeg låne smørbrødet? - Ja da.
Om ti sekunder skal jeg sende smørbrødet nøyaktig ti sekunder inn i fortiden.
- Hvor kom det fra? - Fremtiden. Se nå.
Du sendte smørbrødet inn i fortiden, så det dukket opp for ti sekunder siden.
- Bang. - Hvorfor kunne du ikke beholde det?
Da ville du hatt to smørbrød.
Om kommandøren ikke hadde gjennomført tanken om å sende det inn i fortiden,
ville det ha skapt et tidsparadoks.
Da ville et helt nytt univers atskilt seg fra dette bare på grunn av et smørbrød.
- Man får vondt i hodet. - Hei, vent. Jeg har en idé.
Kan du sende det tre måneder inn i fremtiden?
Ja, hvorfor?
For det vil dukke opp om tre måneder, og det vil være en fin overraskelse.
Ok.
Jeg gleder meg til å spise det smørbrødet.
Selv om dette er nytt, betyr det at Aronov-enheten har blitt mye kraftigere.
Admiralene må få vite det.
De har utvilsomt oppnådd noe usedvanlig. Men jeg skulle ønske de ikke hadde det.
Vi kan ikke stanse fremskrittet.
Tidsreiser som et våpen har alltid vært ufattelig skremmende.
Om krillene eller kaylonerne oppnår det,
kan de hoppe over krigstruslene og bare ødelegge starten av Unionen.
Hva skal vi gjøre?
Jeg vil anbefale at en konvoi sendes umiddelbart
for å eskortere dere til den topphemmelige forskningsstasjonen på Sabik tre.
Dere må overføre enheten og alle dataene til dem.
John vil gråte. Han mister yndlingsleken sin.
Den leken vil være veldig mye tryggere der.
Jeg tar kontakt. Slutt fra Perry.
Kaptein, California anroper oss. Det er admiral Ozawa.
Sett henne over. Jeg hører deg, admiral.
Vi har anropt stasjonen de siste fem minuttene. Vi får ikke svar.
- Talla. - Jeg gjør det nå.
Jeg anroper på alle kanaler. Ingen svarer.
Jeg beordrer alle skipene til å gå til maksfart.
- Vi følger deg. - Slutt fra Ozawa.
Dette føles ikke bra.
- Noe tegn til liv? - Ingenting, sir.
De fant ut at vi var på vei.
Kaptein. En konvoi med kaylonske skip kommer fra kvantum.
"TO GANGER I LIVET"
- Unnvikelsesmanøver, betamønster. - Ja vel!
- Deflektorene er på 50%. - Reservestrøm på fullt.
Kaylonske jagere følger oss.
- Gordon. Delta fem-mønster. - Ja vel!
Navigasjonsanlegget virker ikke.
Eksplosiv dekompresjon på dekk E og F.
- Vi har en melding fra admiral Ozawa. - Sett henne over!
Alle skip! Vi har store tap.
Jeg beordrer full retrett, kurs 167, markør 12!
Vi skal prøve å bli kvitt dem i Slørtåken.
- Gordon! - Skal bli!
- De har traktorstrålen på oss. - Full fart bakover.
- Ingen virkning. - Anrop kaylonerne.
Jeg anroper.
Dere vil overlevere enheten.
Trekk dere unna, ellers ødelegger vi oss selv.
Dere vil overlevere enheten eller dø. Gjør dere klare til å bli bordet.
Talla. Gå til labben. Ødelegg Aronov-enheten.
Herregud. Hold dere fast i noe.
- Talla! - Medisinsk team til broen!
- Ed, jeg går. - Gjør det!
- Charly, ta roret. - Ja vel.
- Er alt i orden? - Ja, det går bra.
Det kaylonske skipet aktiverer dokkeklemmene.
Jeg får oss ikke løs.
Alternativer!
Overbelastning av deflektoranlegget kan forstyrre strålen.
Mercer til LaMarr! Kvantekjernen må overbelaste deflektorene!
- På Isaacs signal. - Ja vel. Omdirigerer strømmen.
Kjerneeffekt 60%.
Kjerneeffekt 76%.
Nittiåtte prosent. Kjernen overbelastes.
- Vi er løs! - Få oss vekk!
Bortus til kapteinen. Ingen tegn til kaylonerne. De kan ha oppgitt jakten.
Hold meg informert. Slutt fra Mercer.
Han kan ikke blitt skadd i en eksplosjon? På vei tilbake til broen?
Jeg har skannet overalt. Hadde han falt, ville jeg visst det.
Avlesningen av magnetisk impedans gir ikke mening.
Hva mener du?
Energirestene får det til å se ut som Aronov-enheten
har vært på, men den har ikke vært aktivert på lenge.
Kan det ha vært en overbelastning?
Kan han ha blitt vaporisert av en kraftutladning?
Nei. Skanningene ville funnet organiske rester. Det er ingenting.
Hvor i helvete er han, da?
- Broen til kapteinen. - Kom igjen.
- Vi blir anropt. - Av hvem?
Av løytnant Malloy.
- Hvor kommer det fra? - Meldingen ser ut til å stamme fra jorden.
Men den er kryptert på en underkvantumsbærebølge,
kalibrert til 3,7 ganger lysets hastighet.
I et sånt tempo vil tidspunktet for overføringen
være for omtrent 400 år siden.
Så den var beregnet på å treffe Slørtåken fra jorden akkurat nå.
Det stemmer. Meldingen har forfalt noe, men er hovedsakelig intakt.
Malloy til Orville.
Jeg sender denne meldingen til dere fra året 2015.
Jeg har vært her i seks måneder, og jeg... ...i tilfelle den når dere.
Jeg har kodet inn de temporale koordinatene mine i meldingen.
Jeg er fanget her.
...om dere kan.
Jeg vet at det er usannsynlig, men om det er mulig, send hjelp.
Jeg savner dere. Slutt på overføringen.
Gordon Malloy, pilot og flymaskinist, er død, 96 år gammel
Gordon Malloy, pilot og flymaskinist for et privat flyselskap,
døde i Pasadena i California 12. juli 2068.
Hvordan skjedde dette?
Vi tror vi vet det fordi vi har sett det før.
Dere husker at da kommandør Graysons yngre selv ble transportert til vår tid,
så vi at menneskelig tankevirksomhet spilte en rolle i temporal forflytning.
Vi tror vi ser på en lignende forklaring her.
På festen spurte Charly Gordon om mobiltelefonen hjemme hos ham.
Han snakket om Laura.
Vi forstår bare litt av forholdet mellom temporal teori og observatørpersepsjon,
men Gordon sto tett på Aronov-enheten da vi overbelastet deflektorene.
Energien fra kvantemotorene forsterket temporalfeltet
før det kollapset, og han ble fanget i forflytningsbølgen.
Jeg kan ta feil, men jeg gjetter på at underbevisstheten valgte ankomststedet.
- Tidlig i det 21. århundre. - Så han sitter fast i fortiden?
Han gjorde det.
Ifølge disse dokumentene levde og døde han på den tiden.
Så om det er tilfellet, må det bety at vi ikke klarte å redde ham.
- Hun har rett. Vi har allerede mislykkes. - Ikke nødvendigvis.
Det er der temporalmekanikken blir uklar. Alt er i endring.
Vår oppførsel er fortsatt en variabel.
Frem til og om vi forsøker å redde løytnant Malloy,
eksisterer vi i en superposisjon med flere mulige tidslinjer.
Da kan han reddes.
Men hvorfor fins det dokumenter om ham?
Han kan loven. Forflytter du deg i tid, gjør du deg så usynlig som mulig.
- Du gjør alt du kan for ikke å forstyrre. - Det kan jeg ikke svare på.
Kan vi dra tilbake og hente ham?
Med oppgraderingene av Aronov-enheten og Gordons koordinater, har vi en sjanse.
Men det vil belaste kvantemotorene enormt.
Han roper til oss fra fortiden og ber om hjelp.
De temporale lovene sier at vi må prøve.
Mr. Malloy flyttet til Pasadena i 2018 og giftet seg med Laura Huggins i 2019.
- Mercer til LaMarr. Rapporter. - Vi er klare.
Isaac?
De temporale koordinatene er kodet inn og fastsatt.
- Start sekvensen. - Oppfattet.
Kraftkoblingene er i kontakt.
Yaphit, forsterk dysonium-injektorene til feltet er 100% tett.
Skal bli. Kvantekjernen er på maksimal effekt.
Hva er statusen, Isaac?
Jeg trenger mer kraft for å øke krononenerginivåene.
- LaMarr, gi Isaac så mye du kan avse. - Overfører reservekraft.
- Temporalfeltet er svakere. - Kjernen begynner å bli ustabil.
- Alle seksjoner rapporterer om alarmer. - Vi begynner å nå maksimum her nede.
- Isaac! - Vent.
Kommandør LaMarr, overfør nødkraftreservene
til kvantekjernen på mitt signal.
Tre. To. Én. Nå.
- Isaac. Fortell. - Jeg tror vi har klart overføringen.
La oss finne det ut. Fenrik Burke, sett kursen for jorden.
Ja vel, sir.
Jeg finner gammeldagse kommunikasjonssignaler
på flere radiofrekvenser. Vi er nok i riktig århundre.
Elektromagnetiske skjermer?
Fungerer. Vi kan ikke oppdages av overvåkningsteknologien deres.
La oss være på den sikre siden. Hold oss på baksiden av månen.
- LaMarr til broen. - Kom igjen.
Jeg har dårlige nyheter.
Tidshoppet slukte de siste dysoniumreservene
før vi nådde temporalkoordinatene Gordon sendte. Vi klarte det ikke helt.
Hva? Talla bekreftet at det er det 21. århundre.
Ja, men måldatoen var 2015. Vi kom litt kortere.
Ifølge de astrometriske målingene er vi i 2025.
I 2025? Så Gordon...
Fra Gordons perspektiv har han vært her i ti år.
Hjelpe meg.
Vi kan vel ikke prøve igjen?
Uten dysonium kommer vi ikke tilbake til vår egen tid.
Da må vi dra ned og hente ham. Vi får tenke på hjemreisen senere.
Tidlig i det 22. århundre ble det funnet dysoniumforekomster i jordskorpen.
På dette tidspunktet var de ikke rørt.
Jeg tror vi kan utvinne en tilstrekkelig mengde
ved å bruke en fjernstyrt geodetisk sonde.
Greit. Kelly og jeg skal finne Gordon og få ham hjem.
John, du henter dysoniumet. Gjør alt du kan for...
Jeg prøver ikke å lure meg unna, men skipet har vært gjennom et helvete.
Rundt tusen systemer om bord må inspiseres og repareres
- bare for å holde oss flytende. - Fins det noen andre som kan klare det?
Det er en som kan gjøre det mye raskere og mer effektivt enn meg.
- Hvem da? - Dere ser på ham.
- Isaac? - Kommandør LaMarr har rett.
Jeg kan styre en geodetisk sonde mer presist enn en biologisk person.
Men kursen må avmerkes i sanntid
med justeringer, for å sikre minimale geologiske forstyrrelser, nå og fremover.
Tar du feil, kan du flytte en forkastning som skaper et jordskjelv om 20 år.
Du må bore mens du beregner baner i flere dimensjoner.
Jeg vil trenge hjelp av fenrik Burke.
Nå skal jeg spørre om noe grunnleggende.
Hvordan skal Isaac gå rundt på jorden i det 21. århundre?
E-DEKKET
Navigasjons- og flyinstrumentene er klare. Usynliggjøringssystemet er klart.
Det ser ut som det er mye lufttrafikk der nede.
- Jeg er klar til tjeneste, sir. - Jeg syns fortsatt det er en dårlig idé.
De greiene sviktet oss på Krill-skipet.
Det er vår eneste mulighet. Kom igjen, vi drar.
- Alt klart til avgang. - Få oss i vei.
Jeg har gått inn i luftkontrollnettverket deres.
Jeg laster opp plasseringene og vektorene til alle fartøy innenfor 1 000 kilometer.
Flott, da treffer vi ikke et fly.
Driver du med sport?
Ok, vi vet alle at dette er utrolig kinkig.
Unngå unødvendige temporale fotavtrykk, men fullfør oppdraget.
- Så enkelt, altså. - Greit, kom igjen.
- Vil du ha panelene i Hawkeren? - Ja, om det blir klart i morgen,
- kan vi ta det i bruk igjen den 5. - Greit.
Hei, Gordo.
- Venter du kunder? - Nei. Hvorfor det?
- Gordon. - Herregud.
- Hvordan går det? - Jeg...
Jeg kan ikke tro at dette skjer.
Dere er her. Dere er faktisk...
- Dere er faktisk her. - Ja, omtrent ti år for sent ute.
- Er alt i orden? - Jeg har det bra.
Ja. Jeg kan bare ikke tro at det er dere.
- Beklager at det tok så lang tid. - Jeg trodde aldri jeg ville se dere igjen.
Vi er her nå, og vi skal prøve å komme oss hjem.
- Hjem? - Ja.
Kan vi ta en tur?
Noen hadde allerede "Orville" med R. Jeg var så forbannet.
"Oville" var det beste som var. Høres ut som et dårlig band.
Hva er den lukta?
Beklager. Deodoranten. Jeg var sent ute i dag.
Jeg måtte gjøre meg klar her. Sprayboksen gikk i stykker og sprayet overalt.
Du har visst vent deg til dette århundret.
Ja. Perioden har et dårlig rykte, men det er mye å like om man ser godt etter.
Som hva da?
Tja, du vet, det er som å se lillebroren din gjøre en masse dumme feil.
Ja, han er en idiot nå, men du ser ham lære og vokse,
og du vet at en dag vil alle de feilene gjøre ham til en smart fyr.
Da tilgir du mye om du tenker på hva vi måtte rydde opp i.
Denne perioden har alltid tiltrukket meg. Og jeg har funnet meg til rette her.
Dere vet, da...
Da ingen kom og hentet meg, måtte jeg avfinne meg med at dette var hjemmet mitt.
Jeg visste ikke om Orville overlevde kampen med kaylonerne.
Jeg kan ikke forestille meg hvor tøft dette har vært for deg.
Men herregud, du er en unionsoffiser.
Jeg er nødt til å påpeke at...
Ikke si det. Temporale lover, vær usynlig, ikke omgås noen.
Om vi kommer oss tilbake, må du stå til ansvar for dette.
Det vet du.
Jeg blir ikke med tilbake.
- Hva? - Hva mener du?
Bli med inn.
Vennen min?
- Hei, skatt. - Hei.
- Hvem er vennene dine? - Dette er Ed og Kelly.
Hei.
Dette er sønnen min, Edward, og kona mi, Laura.
Jeg tror jeg har den nærmeste dysoniumforekomsten.
Den er seks kilometer under jordskorpen.
- Finner du det beste stedet å bore? - Jeg tror det.
Det tar et øyeblikk å øke skanneroppløsningen.
- Hva slags musikk liker du? - Hva?
Det fins et passende sted å bore 23,7 kilometer herfra.
Det er et stykke å gå. Vi trenger transport.
Se.
Jeg har en idé.
To sånne, takk.
- Pokker. Det er ren bourbon, vennen min. - Ja, og jeg er fra Texas.
- Er det kjæresten din? - Herregud, nei.
Jeg mener, nei, dette er broren min.
- Jeg heter Sam, dette er RJ. - Jeg heter Charly, dette er Isaac.
Hyggelig å møte dere. Hvilke hobbyer har dere?
Hør her, har dere noen sykler der ute?
- To Screamin' Eagle V-Rods. - Ja, de er nydelige.
Vi kan vel ikke få låne dem i et par timer?
- Hva? - Søsteren din har noen skikkelige baller.
Nei. Hennes anatomiske oppbygning består av...
Så fortell meg, hvem er den sterkeste fyren her?
- Det er nok meg. - Pisspreik. Det er Richie der borte.
Hva sier dere til dette: Om broren min kan slå Richie i håndbak,
gir dere oss syklene.
- Kødder du? - Er det et veddemål?
- Hva får vi om dere taper? - Taper jeg... er det opp til deg.
- Ja! - Kom igjen, Richie!
- Gjør det troverdig. - Forstått, fenrik.
Ikke kall meg... Glem det.
Ok. Jeg sier ifra.
Sett i gang!
Dette er for enkelt!
Å nei, jeg taper.
- Hva driver du med? - Kom igjen, Richie!
Dette ser ikke ut til å være en av dine hobbyer.
Bedre lykke neste gang.
Så jeg sang på en liten pub i New York,
og en kveld kom denne keitete, litt rare fyren...
- Hold opp. - ...inn, og...
Og han er helt alene og klapper høyere enn noen av de andre.
Dere skjønner hva jeg tenkte.
Raring, einstøing, skummel fyr som vil spørre om han kan få kjøpe meg en drink...
- Som jeg gjorde. - Som han gjorde, og jeg sa...
Kan jeg få mer juice, pappa?
- Selvsagt. Trenger du hjelp? - Nei da.
Ok.
Så jeg var på nippet til å avvise ham og gå til bilen min.
Og så begynner han å snakke om musikken min.
Og det var klart med en gang at han forsto den.
Han hørte virkelig hva jeg prøvde å gjøre der oppe
og forsto hvorfor det var det viktigste i livet mitt.
Mange menn kom på konsertene mine og slengte fra seg komplimenter,
- og prøvde å få meg til sengs, men han... - Jeg ville ikke ha sex med...
- Jeg syntes hun var stygg. - Hold opp.
- La meg bli ferdig. - Ok.
Han var bare opptatt av å bli kjent med meg, ikke sant?
Så jeg tenkte:
"Ikke den typen jeg vanligvis går for, men hvorfor ikke? Prøv."
Jeg hadde gjort det slutt med Greg,
og det siste jeg ville ha, var enda en dust.
- Men hun gikk ut med meg likevel. - Ja.
Se på oss. Sju år senere
- er dusten mannen min. - Ja, jeg er hennes dust.
- Dette var en nydelig lunsj. Takk. - Helt i orden.
Hvor lenge har dere drevet med luftfart?
- Fem år. - Ti år.
- Det virker som fem. - Ja.
- Derfor sa jeg fem, fordi det virker sånn. - Men ti år.
Og Gordon har sagt at dere jobber i Boston-området.
Dere må være "Sox"-fans.
Ja, det blir kaldt der, så sokker er...
Sokker er viktige.
Bortus ber om en statusrapport for skipet.
- Hvordan går det her? - Sakte, men sikkert.
- Kan du gi meg fasemodulatoren? - Tror du vi kommer oss hjem?
Orville er et robust skip. Finner Isaac og Charly dysoniumet, vil hun klare seg.
Hva er i veien?
Jeg har forstrukket en muskel. Den gjør vondt.
Jeg har hatt det for travelt til å besøke dr. Finn.
- Hvor? - I høyre skulder.
- Skal jeg forsøke å gjøre noe? - Takk, men jeg har prøvd.
- Med en xelayaner? - Nei.
Ok, gjør et forsøk.
- Himmel og hav. - Vent, jeg kjenner den.
- Å, herregud. - Ja.
- Beklager, gjorde det vondt? - Nei, fortsett.
- Hvor lenge har du kunnet dette? - Jeg kan ikke dette.
Ja.
Det er som en 50 g-kraft helt fokusert og kontrollert...
Herregud! Nå kødder du med meg.
Ja, der er den. Jeg har den.
Bedre?
- Kan vi snakke sammen nå? - Ja.
Jeg skjønner at det som skjedde med deg ikke var rettferdig.
Men jeg trenger en god forklaring på det som skjer, for slik jeg ser det,
burde vi få deg til skipet og slenge deg i arresten.
- Hold kjeft! - Hva sa du, løytnant?
Nei, jeg er ikke løytnant eller rormann. Jeg tilhører ikke i mannskapet.
Jeg er Gordon Malloy, og dette er hjemmet mitt.
Du er skyldig i 50 tilfeller av temporal forurensning.
Du har brutt loven,
- og gud vet hva slags følger... - Drit i loven!
Jeg fulgte loven i tre år.
Jeg gjemte meg i en forlatt hytte i skogen i Connecticut,
og jeg gjorde min plikt. Jeg holdt meg usynlig, traff ingen og dro ingen steder.
Vet dere hva jeg spiste? Dyr. Ja.
Jeg holdt i våpenet mitt da jeg ble sendt tilbake og drepte dyr med det.
Vil dere snakke om å bryte loven?
Her er det greit, men i vår tid er jeg en seriemorder.
Vet dere hva det gjør med deg?
Så etter tre år sa jeg: "Pokker ta det. Temporal lov kan drite og dra."
Det ser fint ut på papiret, men Unionen aner ikke hvordan det er å sitte fast.
Så jeg dro i vei og lette etter henne, og jeg fant henne og skapte et liv.
Og dere får meg ikke til å føle meg fæl på grunn av det. Jeg er et menneske.
Vi er sosiale skapninger. Vi dør uten hverandre.
- Skulle jeg dø? - For å beskytte tidslinjen, ja.
Kanskje dette skulle skje? Hvem vet?
Hvem kan bestemme at jeg ikke får gjøre det jeg vil?
Du har vent deg til dette århundret.
Da du startet, sverget du en ed til Unionen.
Dere er her. Det betyr at Unionen fortsatt fins i fremtiden.
Om noe vil skje, har det allerede skjedd.
- Slik fungerer... - Nei.
- Nei, tidslinjen er i orden. - Du lurer deg selv.
Ingen forstår egentlig tidsreiser. Ifølge Isaac er alt fortsatt i endring.
Observatørinnblanding er en variabel, og til vi handler, er alle tidslinjer mulige.
Du vet ikke om sønnen din vil starte en krig
som kan forsinke eller forhindre Unionen.
Eller så kan en av etterkommerne hans være med på å skape den.
Eller føde deg. Eller meg.
Det er poenget. Når vi ikke vet, kan vi ikke blande oss inn.
Vi aner det ikke og kan ikke forutse det. Du kan allerede ha gjort ubotelig skade.
Men jo lenger du er her, desto større fare. Ifølge Isaac...
- Ja, og Isaac har alltid vært pålitelig. - Herlighet. Vær så snill.
Hva? Han hjalp kaylonerne med å drepe mange tusen mennesker.
Det vet vi helt sikkert.
Så en sikker forbrytelse er mindre alvorlig enn en hypotetisk? Godt valgt.
Du må bli med oss.
- Glem det. - Du sendte den meldingen.
Du ville at vi skulle få deg hjem. Her er vi.
Jeg ville det for ti år siden. Mer enn noe annet i galaksen.
Men ikke nå. Dere brukte for lang tid.
- Og jeg er lykkelig her. - Gordon?
Jeg syns dere skal dra.
Det er sannheten. Alt sammen.
Herregud, si noe.
- Jeg vet det. - Hva?
Jeg vet det.
På en eller annen måte tror jeg at jeg alltid har visst det.
Det er bare noe ved deg som er annerledes.
Det er energien som omgir deg.
Måten du ser verden på. Måten du er mot meg på.
Selv da pandemien kom, så visste du det.
Da alt rundt oss så ut til å gå i stykker,
sa du at alt skulle gå bra.
Og vet du hva? Jeg trodde på deg. Fordi...
...du vet det, gjør du ikke?
Og det forandrer ikke hva du føler om oss?
- Fordi du har løyet for meg hele tiden? - Om jeg hadde fortalt deg...
- Det hadde vært meningsløst. - Hadde det det?
Det vet jeg ærlig talt ikke.
Det er vel derfor det var ment å skje nå. Når jeg var klar til å høre det...
...og jeg vet at det er sant.
Jeg forelsket meg i deg tre hundre år etter at du var borte.
- Hva gjør vi nå? - De vil ta meg med tilbake.
Og hva vil du?
Jeg vil ha deg.
TIL SALGS - NANCY WEBER EIENDOM AUTORISERT EIENDOMSMEGLER
Adkomstkoordinatene er rett under den strukturen.
Kom igjen.
- Vi er heldige. Det ser tomt ut. - Unnskyld meg!
- Hei, jeg er Nancy Weber. Jeg er megleren. - Hei.
- Er dere interessert i huset? - Vi...
Ja, vi er interessert.
Ikke si noe. Et ungt par som vil kjøpe sitt første hjem.
- Du har så rett. - Du har gjort et godt valg.
Med huset, mener jeg. Selv om fyren også er ganske søt.
Så søt.
- Bli med inn. Skal dere på tur? - Tur?
- Ryggsekken. - Ja, det skal vi. I ettermiddag.
- Så hvor lenge har dere vært sammen? - I et par år.
- Ikke sant, kjære? - Akkurat.
Paringen vår har blomstret en stund.
Dette er oppholdsrommet.
Masse plass til dere to, eller om dere vil starte en familie.
- Jeg antar at dere ikke har barn? - Nei. Insemineringen har ikke skjedd ennå.
Herregud. Er det en kjeller her?
- Ja, det er det. - Kan vi få se den?
Selvsagt.
De tidligere eierne brukte den stort sett til å lagre ting,
men med litt arbeid er den perfekt for et spillerom,
et kontor eller et lite treningsstudio.
Huset er veldig flott, og prisen er god.
Kan vi få et øyeblikk alene til å diskutere det?
Selvsagt. Ta den tiden dere trenger.
Og jeg tror dere vil elske det. Stol på meg.
Ok, vi må være raske.
Dysoniumet ligger på kurs 006, markør 17, relativt til jordens geometriske sentrum.
Når enheten er aktiv, må vi kontinuerlig tilpasse banen
- for å unngå petrologisk ubalanse. - Ikke knus egget, mener du.
- En primitiv analogi. - Greit, la oss sette i gang.
- Den geodetiske sonden er i jordskorpen. - Den går ned med 56,7 meter per sekund.
Den tektoniske belastningen øker.
Jeg ser det. Roter vektoren til kurs 007 i åtte sekunder.
- Nå. - Roterer vektoren.
En trykkgradient endres i en vannførende bergart.
- Går 20 meter tilbake og sidelengs. - Bekrefter.
Gradienten er stabilisert. Belastningen er ubetydelig.
Omdiriger, kurs 011, markør 12.
Skifte i tetthet bekreftet. Vi er gjennom jordskorpen.
Ok. Nå venter vi.
- Jeg liker håret ditt. - Ok, hva i helvete driver du med?
- Vennligst forklar. - Du stiller masse vilkårlige spørsmål.
"Hvilken musikk liker du? Hva slags sport?"
- Du oppfører deg helt rart. Hva er det? - Jeg prøver å starte en samtale med deg.
Hvorfor? Om du har noe å si, så si det. Ikke kast bort tiden med småprat.
Greit. Under mine observasjoner av biologiske skikker
har jeg sett mange tilfeller av erklært anerkjennelse
når en person gjør en annen en tjeneste. Mennesker kaller det en "takk".
- Ja? - Jeg sa aldri "takk" for gjenaktiveringen.
- Du reddet faktisk livet mitt. - Jo da. Jeg gjorde vel det.
Takk.
- Det korrekte svaret er: "Vær så god." - Ja, la oss glemme den delen.
Jeg forstår ikke. Ønsker du ikke å benytte deg av takken min?
Jeg gjorde min plikt, og jeg kan love deg at jeg ikke likte det.
Jeg skilte mellom jobben og de private følelsene mine. Det er alt.
Jeg forstår.
Du bærer fortsatt på negative følelser mot meg.
Vi må jobbe sammen. Hver dag.
Men det endrer ikke hva du gjorde, og hvem jeg mistet på grunn av det.
Har maskinhjernen din noen idé om hva kjærlighet er?
- Jeg forstår ikke. - Jeg skal hjelpe deg.
Amanda var ikke bare min beste venn. Jeg elsket henne.
Og jeg fikk aldri sagt det til henne.
Hun var noen jeg kunne tilbrakt resten av livet mitt med.
Og jeg aner ikke om hun følte det samme. Jeg ventet for lenge, og så var hun borte.
Du tok livet hennes, og ved å gjøre det tok du mitt.
Eller det mitt kunne vært.
Så ja, jeg bærer fortsatt på negative følelser.
Jeg takker deg likevel.
- Utvinningen er ferdig. - Plasmadrillen er deaktivert.
Ok, la oss forsegle det raskt.
Nå stikker vi.
- Så, er det hjemme? - Vi har slått opp.
Hva trodde du "betalingskanal" betydde?
Jeg tenkte ikke på det. Jeg trodde det var utenlandsk,
- som "à la carte" eller "déjà vu". - Det er det ikke.
Hjelpe meg.
- Så hva er de gode nyhetene? - Jeg fikk sparken.
- Hva? - Ja.
Nei!
Samme hva dere tror dere skal gjøre, glem det og kom dere ut.
- Gordon... - Kom dere ut, sa jeg!
- Hva er det som skjer? - De er her for å hente meg.
Hva?
Du kan ikke bli her, og det vet du.
Da burde dere ha fått orden på datoene og kommet for ti år siden. Jeg drar ikke.
- Du har ikke noe valg. - Skal dere tvinge meg med makt?
- Om jeg må. - Ok.
Greit, jeg skal dra. Vi drar alle sammen.
- Beklager, Gordon. Nei. - Jeg drar ikke herfra uten familien min.
- Pappa? Hva er i veien? - Det går bra, vennen min.
- Hva, skal du drepe oss? - Nei, bare svimeslå dere.
Når dere våkner, er vi borte.
Og vi skal forsvinne så dypt inn i denne verdenen
at dere ikke har en sjanse til å finne oss igjen.
Så dere har to valg, døra eller gulvet. Bare velg.
Du vet at det du gjør er...
- Isaac til kaptein Mercer. - Kom igjen.
Vi har dysoniumet og vender tilbake til ferja.
Oppfattet. Slutt fra Mercer.
- Greit. Vi skal ta deg med hjem. - Du hørte meg ikke. Jeg sa at jeg ikke...
- Fra 2015. - Hva?
Lenger nedover tidslinjen er du der og ber om vår hjelp.
- Vi klarer et hopp på ti år. - Nei, det kan du ikke.
Gordon, hva mener han?
Han mener å dra tilbake etter meg. Ti år tilbake i fortiden.
Hva?
- Nei, hva med... - Oss? Det vil ikke være noe oss.
Ikke noe oss. Ikke noen Edward. Ingen baby.
Hva slags mennesker er dere?
Jeg er så lei for det, men denne virkeligheten skulle aldri eksistert.
Virkeligheten vår? Min sønns? Min babys?
- Dere sier at de ikke vil eksistere. - Jeg vet ikke.
Det er grunnen til at det er ulovlig og umoralsk å leke gud med historien.
Hvem er det som leker gud? Den eneste som leker gud her, er du!
Er det ulovlig å slette noens eksistens? For jeg kaller det mord!
Farvel, Gordon. Vi ses snart.
Ed, jeg ber deg, ikke gjør dette! Ikke ta ifra meg familien min.
Herregud, om du har noen anstendighet, ikke gjør dette. Ed!
Ed!
Hva vil skje?
- Pappa, er vi i trøbbel? - Nei.
Hør her.
Uansett vil jeg alltid elske dere begge to.
Skjønner dere det? Alltid.
Denne familien er sterkere enn tiden.
Og uansett hva som skjer, kan ingen ta det ifra oss.
Jeg tror deg.
Mercer til LaMarr. Hva er statusen?
Vi klarte å utvinne omtrent åtte kilo dysonium
- fra den geodetiske sonden. - Holder det?
Så vidt, men ja, jeg tror det.
De reviderte temporale koordinatene er kodet inn.
Ok, vi prøver igjen.
Åpne injeksjonsventilene for dysoniumet.
Kraftkoblingene er i kontakt. Jeg starter temporalfeltet.
Kjernen er stabil. Full kraft om fem, fire, tre, to...
- Rapporter. - Vent, kaptein.
Vi traff ikke helt, men tett på. Gordon kom for en måned siden.
Greit. La oss få ham hjem.
- Hjelpe meg. Det er godt å være tilbake. - Det er godt å ha deg tilbake.
Jeg er glad vi... Jeg er glad vi greide det.
Jeg tvilte ikke et øyeblikk.
- Hva? - Vi snakker om det senere.
Den er helt ødelagt. Oppbrent innenfra og ut.
- Kan du reparere den? - Om vi hadde seks måneder, kanskje.
Dette er ikke en kvantemotor, men toppmoderne temporalteknologi.
Om dr. Aronov selv var her, kunne han få opp farten,
men han blir ikke født på 350 år.
Tja, vi har vel ikke noe valg.
Da får det ta seks måneder. Vi må prøve. Vi kan ikke fly inn i fremtiden uten.
Jeg er en kjempeidiot.
- Hva mener du? - Det er akkurat det vi skal gjøre.
Aronov-enheten lar oss fly til fortiden.
Men om vi vil fly til fremtiden, har vi metoden her.
- Vi har hatt den hele tiden. - Forklar.
Når vi bruker kvantemotorene, flyr vi raskere enn lyset.
Men kvantefeltet lager en boble rundt oss, som isolerer oss fra tid-rom-kontinuumet.
Ellers ville vi bli utsatt for einsteinsk relativitet: Tidsutvidelse.
Jo nærmere vi kommer lysets hastighet, jo raskere går tiden utenfor skipet.
Skjønner dere det ikke? Vi stenger bare av feltet.
Det det skal forhindre, lar vi skje.
Vi får skipet så tett på lysets hastighet som vi kan. Einstein tar seg av resten.
Uten feltet kan en slik fart sette Orville i fare for å kollidere.
Selv en interstellar støvpartikkel kan ødelegge skroget.
Vi kan sende all tilgjengelig kraft til deflektorene,
selv livsmiljøsystemene. Hele turen vil bare ta et par minutter.
Stjernen Alfa Tucanae ligger 200 lysår fra jorden.
Charly stikker ut en kurs som unngår stjernetåker og interstellart støv.
Om vi reiser i 99,9999% av lysets hastighet,
drar vi dit og tilbake på et par minutter. Men på jorden vil det ha gått 400 år.
Vi vil trenge nøyaktige beregninger for å sikre en nøyaktig ankomsttid.
Ja, matten er din jobb. Kos deg. Så hva syns dere?
Gjør det.
- Status, fenrik? - Kursen er lagt inn.
Roret er rekalibrert for relativ hastighet.
- Alle må spenne seg fast. - Broen til LaMarr. Gi signalet.
Oppfattet, kaptein.
Gordon, start kvantemotorene.
Ikke lett å tro at vi ser tiårene passere.
- Vi nærmer oss Alfa Tucanae. - John?
- Alt i orden. - Senker farten.
- To hundre år tilbakelagt, 200 igjen. - Kursen er satt mot jorden.
- Snu oss. - Ja vel, sir.
- LaMarr, gi signalet. - Start hovedmotoren.
LaMarr til broen. Gordon, bytt til datamaskinkontroll.
- Iverksett Isaacs forhåndsinnstillinger. - Ferdig.
Ta oss hjem, skatt.
- Vi nærmer oss jorden. - Forstørr.
Det var bedre.
- Talla? - Unionssentralen svarer.
Vi kan dokke.
Vet ikke hva jeg skal si.
Det må være det verste du har gjort i ditt liv.
Ja, det er en underdrivelse.
Utrolig at jeg ville vært så egoistisk.
Å risikere tidslinjen og true dere?
Du ble satt på en prøve ingen av oss har opplevd.
Hvem vet om vi ikke ville gjort det samme? En familie påvirker en person voldsomt.
Jeg vet at ingenting vil få dere til å føle dere bedre.
Men det dere gjorde var riktig.
Selv om det var tøft, satte dere plikten først.
Ja, jeg føler meg ikke bedre.
Det er to barn som aldri vil bli født.
Og en fremtid som blir det.
Hei, hvor lenge er det siden vi tre gjorde dette?
Veldig lenge.
Akkurat som i gamle dager.
Tja, da ville vi ha drukket opp den flasken og to til.
- Ja, vi var yngre da. - Du har rett. La oss gå for tre.
Tekst: S. Marum