Hej, och välkomna till den bastu
som Kambodja är.
Det finns många sätt att ta sig runt i det här fascinerande landet.
Man kan använda häst, tuk-tuk eller traktor,
men mr Wilman har bestämt att vi ska mötas här
med tre båtar.
Mina kollegor är inte särskilt förtjusta.
- Nej. - Nu kommer det.
För jag hatar båtar...
Jag är från Birmingham, som jag har förklarat är
så långt från havet man kan komma i Storbritannien.
- Det är fullt av kanaler! - Vi åker inte båt.
Folk från Birmingham säger alltid:
"Det är nordens Venedig."
Det är som de i Venedig som säger: "Vi bor i söderns Birmingham."
Kanalerna är bara till för att frakta kol.
Jag vill inte göra det heller. Jag är från Birmingham.
Jag åker inte skidor, jag åker inte båt. Punkt slut.
- Jag har skrivit kontrakt för en bilshow. - Ja.
Ingen matlagning, ingen restaurering av fresker, inga båtar.
Jag gillar inte båtar. Jag litar inte på båtar.
- Exakt. - Man kan inte lita på fordon
som inte alltid befinner sig
där man sist parkerade dem, för det första.
De kan sjunka. Det gör inte bilar.
- Vad ska tittarna tycka? - Va?
- Ingen... - Tänk om nån tittade på Jamie Oliver
och tänkte: "Jag älskar det här matprogrammet!
"Jaså, han målar med vattenfärger."
Vi har gjort det med lastbilar! Och motorcyklar.
- Lastbil är ett fordon! De åker på vägen! - ...hästar.
- Bara sånt som går att köra på vägen. - Och det gick ju bra.
Låt oss inte nedslås
av era förutfattade meningar, för utmaningen
är faktiskt rätt enkel.
Vi är här. Nära Siem Reap i norra Kambodja.
Och vi måste använda oss av
alla de här vattendragen... Inte alla.
Vi måste finna en väg genom dem till Vung Tau,
som ligger i slutet av Mekong-deltat
i Vietnam.
Men det finns ett litet problem.
Jag är ingen expert på båtar och båtfärder,
men det finns inget vatten?
- Nej. - Är den där pontonbryggan...
Är det där som mr Wilman tyckte vi skulle mötas?
- Ja. Nu, på ett fält. - Han är lite bakom, eller hur?
Problemet är
att vattnet inte räcker till att göra nåt alls.
- Just det. - Vi kan väl ta några hjul
och leta reda på lite vatten? Så sjösätter vi båtarna där.
Okej.
Vi hittade några hjul och började leta.
Ack, hur har inte de mäktiga fallit?
Med vi är tidsenliga i alla fall.
Exakt rätt!
Tänk på den globala uppvärmningen. Klimatförändringen.
Att ha en bilshow nu, vore helt fel.
- Jäkla bil, din dåre! - Helvete!
- Vad är det med dig, din idiot? - Din själviska dåre!
Preja bilen!
Galning!
Flera ansträngande kilometer senare
var floden fortfarande deprimerande torrlagd.
Problemet är att det är juni,
och det borde regna här nu. Regna ordentligt.
Det borde ösa ner hela tiden.
Och det gör det inte. Det har inte regnat på månader.
När vi kom fram till en fiskeby
insåg vi hur stort problemet var.
De där husen är byggda på pålar,
för det är där som floden borde vara.
Stanna här. Titta.
Där är vattennivån.
Den är otroligt låg, eller hur?
Det var inte bara klimatförändringens fel,
det fanns även ett annat problem.
Kina.
De har dämt upp floden som ger vatten till hela vattensystemet.
Hur kul kan det vara att sitta här
i ens hus på stolpar utan vatten runt det
och få veta att kineserna har snott allt ens vatten?
- Det är en lustig värld. - Och det roliga är...
Det riktigt roliga är
att Kina bygger en koldriven kraftstation var tjugonde minut eller så
och alla skäller på dem och säger:
"Ni dödar planeten."
När de bygger en ekologisk, hydroelektrisk fördämning
skäller alla på dem och säger: "Titta nu! Ni dödar planeten!"
Tja, det vore trevligt om de kunde göra nåt utan att sno nån annans vatten.
Men till slut hittade vi en sjö.
- Åh, titta på det där. - Oj!
Men när vi sjösatte våra båtar och åkte mot den närliggande bryggan
startade regnsäsongen,
riktigt rejält.
Herregud!
Jag vet inte hur man parkerar en båt. Jag tänker inte ljuga.
Jag försöker parkera.
Hur bromsar man? Jag försöker igen.
Vänta. Motorn är... Åh, nej, jag...
Jag tycker att det där gick bra.
Så där.
Sluta åk omkring!
Jag har parkerat dig!
Jaha, jag skulle hoppa från min båt och säga:
"Direkt från Miami Vice...
En båt. Den har en spetsig för, vilket betyder att den är snabb...
Mitt ben fastnade.
Nu dök Jeremy upp ur diset.
Han var den enda kvalificerade båtföraren i teamet,
så jag förväntade mig en smidigare ankomst.
Så, ja. Nu ska jag parkera patrullbåten.
Nej!
Nej, nej!
Underbart!
Det är väldigt blåsigt.
Jag backar in.
Åh, nej, det är inte...
Den är helt okontrollerbar.
Den här vinkeln blir bättre.
Okej!
Kan du hjälpa till och ta repet?
Kan du dra in mig?
Snälla, dra in mig.
Det är inte läge för att skämta!
Det här är riskfyllt!
Jag är glad att du kom, för det verkar bli regn.
Fy...
Va?
Är inte det båten från Apocalypse?
Det är precis vad det är! En PBR. Patrullbåt, flod. Klappa två.
Är det verkligen taktfullt? Vi ska till Vietnam.
- Man kan inte köra omkring i den där. - Jo då!
För du vet antagligen inte det här, men Vietnam vann.
Så att köra den
genom Vietnam är som att promenera genom Old Trafford,
där Manchester United spelar,
med en Charlton Atheltic-tröja. Det gör inget, för man är en förlorare.
- Jaså? - De bryr sig inte.
Tror du på det?
Är det... Är det en Scarab?
Ja.
Hammond, du har slumpmässigt valt en rätt bra båt.
- Va? Tja... - Om man åkte på vattenleden
- i Miami. - Vad coolt.
Jag har två V8:or i den där.
Jag har två V8:or i min med.
Hur många hästkrafter?
Åttahundrafemtio totalt. Fyrahundratjugofem per motor.
Det är för många.
Vad har du?
Trehundrafemtio per sida.
- Sjuhundra totalt. - Åttahundrafemtio.
Ja, men den där är bättre.
- Nej! - Vad tror du May kommer att ha?
- Sjunkit. - Antagligen. Med lite tur.
Snart fick vi en förklaring till hans försening.
Han kom från 1700-talet.
Titta på den!
Det är världens minst lämpliga!
Vad tänkte han på? Hur gammal är den där grunkan?
James? Runt sextio?
Jag är redo med repet.
Vänta, den går baklänges. Varför gör den det?
Den är helt hopplös.
Den har en spak och ett roder.
Här kommer han. Han testar en ny teknik här.
Han gjorde sönder sin flaggstång.
- James? - Ja?
Det här är den olämpligaste båten jag någonsin har sett.
- Vad menar du? - Den är verkligen inte
gjord för var vi befinner oss.
Det är en flodbåt.
- En fritidsbåt. - Det här är en sjö.
Ja, men vi ska åka på floder. Och det är en lugn sjö.
- Det stormar inte, precis. - Inte?
Har du en stor V8:a?
- Nej, naturligtvis inte. - Vad är det?
En fyrcylindrig diesel.
- Kraft? - Ja?
Nittionio hästkrafter.
När byggdes din båt?
1939.
- Så den är 80 år gammal? - Ja.
- Åttio år? - Den är äldre än slaget om Storbritannien.
- Så det är en antikvitet. - Ja.
- Är det... - Seglar du i en skänk?
- Mer eller mindre. - Vad kostade den?
- Sextontusen pund, inklusive... - Va? Sexton för den?
Det är... Det är en Ford Focus.
Och motorn är ny.
Är det där din, den där vulgära saken jag inte ens vill titta på?
- Ja. - Hur mycket kostade den?
Tjugotre.
- Allvarligt? - Det är ett skäligt pris.
Enorma båtar kostar tjugotre...
- Tjugotretusen pund? - Ja.
- Hur mycket kostade den? - Va?
- Köpte du den på en skrothandel? - PBR-en?
- Min? Vad den kostade? - Ja.
- Hundratusen. - Va?
Hundratusen.
- Hur mycket? - Hur mycket?
Hundratusen.
- Hundratusen vadå? - Hundratusen dollar?
Nej, pund.
- Hundratusen pund? - Ja.
Spenderade du hundratusen på den där?
- Men det är... - Men... Problemet är...
- Är det på grund av dess ryktbarhet? - Nej, jag fick låta bygga den.
- Va, är den inte original? - Nej.
- Vänta lite... - Specialtillverkad?
Ja, den är oerhört komplicerad!
De var tvungna att hitta originalritningarna av originalskrovet,
klura ut vart motorerna tagit vägen och varför den har en mittmotor.
Det var en oerhört komplicerad sak att göra, och jag har gjort det.
Och jag tog med en liten bit historia,
till hög kostnad, tillbaka till Sydostasien.
Men den är alltså fejk. Den är sammanbyggd.
Baseras den på ett chassi från en bubbla eller en Triumph Herald?
- Den är specialbyggd. - Den har väl en tvåliters Pinto-motor.
- Exakt. - Det är ett specialtillverkat chassi.
- Och splitternya motorer. - Hundratusen på en...
Det som vi har här...
Kan vi snacka bilar? Det vi har här är en Corvette.
Det här är verkligen en Corvette. Inget fel med det.
- Stor motor, billig. - Ja, plastig och billig.
Som en Mercedes G-Wagon.
- Och en Rover 90. - Ja.
Okej för mig.
Jag kom just på en sak.
Jag har inte döpt min båt.
Så jag ordnade snabbt en officiell ceremoni.
Må Gud välsigna skeppet och alla som seglar i det.
Så gör ju drottningen.
Det positiva är, att jag nu har en flaska vin på min båt,
som förresten heter Duma.
- Gör den? - Japp.
Det betyder "båtmaskin".
När dopet och regnsäsongen var över
var det dags att starta vår episka, 80 mil långa resa.
- Tack. - Ursäkta!
Vi är på väg. Duma rör på sig.
Jag la just märke till att Hammonds båt heter Razzle Dazzle.
Väldigt sofistikerat.
Första delen av vår båtresa
innebar att åka över Tonle Sap-sjön,
och jag hade sett fram emot att få ge järnet och trampa på gasen.
Tyvärr var det omöjligt.
Det stora problemet är
att trots den ordentliga regnskuren
är den här sjön 13 mil bred,
och vid den här tiden borde den vara fem gånger så stor.
Det här är inte den bästa tagningen ni har sett, jag ber om ursäkt,
men jag tror att man förstår.
Det här är vägen som går runt sjön.
Men nu är sjön bara så där liten.
Om den inte är stor nog, är den inte djup nog.
Men oroa er inte. Jag uppfattar ironin.
En man som har haft ett bilprogram i 30 år,
begränsas till 11 km/h på grund av den globala uppvärmningen.
Vad gör din båt, bajsar den?
Är det inte... Är det lera?
Ja, det är lera. Du går på grund.
Jag åker båt på ett fält.
Det här hände aldrig i Miami Vice.
Det grunda vattnet var inte det enda problemet.
Vi stötte även på en undervattenslabyrint
av dolda fisknät.
Det känns inte bra.
Det låter inte bra.
Jag vänder.
Jaha, han har åkt... Hur långt, knappt 100 meter?
Vad fan har du gjort?
- Jag har min kamera... - Jag vet inte.
- Du åkte just... - Hammond!
Va? Kan alla sluta krocka med mig?
- Sitter du fast? - Nej, jag bara ville stanna här.
Jag sitter fast i ett nät.
Varför skär du inte loss dig?
- Varför händer sånt här inte dig? - Va?
Varför fastnar inte dina propellrar i nät?
För att jag inte har några. Det är en PBR! En jetbåt! Med två vattenjetmotorer.
Verkligen?
Just så.
Jag lämnade Hammond att rensa sina propellrar...
Där har vi problemet!
...och seglade vidare med konteramiral Sakta Mak.
James Mays båt är en sån
som jag kan föreställa mig att de gav till pris Charles som barn
när han lekte i badkaret.
Men min båt var gjord för strid.
När den amerikanska armén i mitten av 60-talet insåg
att de behövde nån sorts snabb patrullbåt
för de grunda floderna i Sydostasien,
vände de sig till Hatteras,
som var en väldigt respektabel båtbyggare i Amerika och sa:
"Ni vet den där fritidsbåten ni gör?
"Den där niometers familjebåten med plastskrov?
"Kan ni bygga om den? Flytta motorn längre fram.
"Ge den vattenjetmotorer istället för propellrar.
"Ge den en räckvidd på 40 mil och en hastighet på 25 knutar."
Ett stort jobb. Riktigt stort.
Hatteras hade den klar på sex dar.
Sex dar!
De hade skapat nåt episkt.
Men ändå var jag tvungen att låta tillverka den här,
för idag finns det inga PBR i drift längre.
Det är underligt!
De har sparat alla andra souvenirer från Vietnamkriget,
Huey-helikoptrar, stridsflygplan och så,
men ingen har tänk på att rädda en PBR.
Designen är fantastisk. Det är den verkligen.
Originalversionen hade två Detroit-dieselmotorer.
Ingen elektronik, bättre med vatten.
Och jetmotorer av Jacuzzi.
Jag skämtar inte. Jacuzzimotorer.
Ja, jetmotorerna gjorde det svårt att styra vid låg fart,
men förutom det
kunde jag korsa Kambodjas enorma plaskbassäng utan problem.
Det var inte bra.
Men det gick inte lika bra för mina kollegor.
James hade också fastnat i ett nät.
Ja! Där har du, din jäkel.
Under tiden som Aquaman kämpade för att ta sig tillbaka ombord...
Tusan!
...började Hammonds spetsnosiga Scarabs kylsystem ta in lera.
Det här är mycket värre än nät runt propellrarna.
Och precis när James hade torkat,
fick han hoppa i och under båten igen,
för hans intag hade också fyllts med sörja.
Det betydde att jag fick åka tillbaka och bli bogserbåt.
Redo för tvärstoppet? Kolla in.
Fan.
- Ursäkta! - Clarkson!
Jag har dig.
James insisterade på att ta befälet över att binda samman båtarna,
vilket innebar att jag kunde filma scenariot.
Till slut var vi sammankopplade och gav oss iväg för att leta upp Hammond.
- Där är han! - Japp.
Hammond, ohoj.
Jag... hatar båtar!
Jag sätter på larmet.
Internationella Räddningstjänsten kommer.
Jag undrar hur många
pornografiska B-filmer som har spelats in på Hammonds båt.
"Hallå där, ska vi pöka och göka?"
Hur mycket sperma har du funnit på den där båten?
Snälla, jag har försökt undvika den tanken hela...
Att gå under däck är som att stiga in en tonårings socka.
Med båda de havererade båtarna kopplade till Thunderbird 2,
rullade vi på tills vi till slut blev uppslukade av natten.
Har du en militärlampa på din båt?
Ja, det har jag.
Hallå!
Flera timmar senare hade vi bara åkt 1,5 mil
och kände oss lite olyckliga.
Men sen...
James? Är det där lampor?
Ja.
Jag tror att det är stan Pursat.
Det är inte riktigt i slutet av sjön,
men vi borde kunna hitta ett hotell där.
Vi parkerade...
Fan.
...och checkade in i stans enda värdshus
och satte oss sen utsvultna till bords.
Tyvärr fanns det inte mycket på menyn till Hammond.
Så det här är... De är trollsländor.
Jag äter inte trollsländor.
- Du har aldrig testat. - Ingen äter trollsländor.
- Det här är syrsor. - Jag äter inte syrsor.
- De här är vattenskalbaggar. - Jag äter inte vattenskalbaggar.
- Det här är fågelspindlar. - Jag äter särskilt inte fågelspindlar.
Eller några stora spindlar, i alla fall.
Grejen är
att under Pol Pots styre
svalt folket, så de var tvungna.
Och de upptäckte att de är goda.
Vet du vad Pol Pot betyder?
- Alla tror att det är hans namn. - Taskig meny?
Det står för Politiskt Potential.
Samma som Jeremy Corbyn. Samma policy.
Äter du troll...
Det är en trollslända.
Hur smakar de?
Som trollsländor.
Jag visste att du skulle få problem.
Så jag bad om några hårdkokta ägg. Ta ett.
Det här är en syrsa. En riktig... Titta. Det syns.
Äter man den så där, eller tar man ur inälvorna och äter köttet?
Åh, herregud! Det är en fågel i!
Va?
Där kan gränsen gå för mig...
Allvarligt, kompis?
- Det där är rätt motbjudande. - Ja! Jag vet.
Men om man har en socialistledare,
som Storbritannien har Corby,
så är det sånt här man får äta.
Efter festmåltiden var det läggdags.
Vi visades till husets bästa rum.
Vänta lite, är det där...
Är generatorn på hela tiden?
Oljudet...
Kan man stänga av den? Nej.
Av?
Inte? Okej, det kan i alla fall omöjligt bli värre.
Jo då.
Det här...
Vad är det här? Varför?
Vad gör de i en vuxens sovrum?
Gryningen var magnifik.
Och vi behövde inte väcka kamerakillarna för att filma den,
för precis som vi, hade de inte fått sig en blund.
Det där...
Det.
- Sen kl. 04.26. - Ja.
Vid midnatt,
eller vid två, upphör musiken,
- och hundarna börjar skälla. - Ja.
- Tills kl. 04.26 när tupparna börjar gala. - Ja.
Kl. 05.00 börjar fiskebåtarna gå ut.
Varför uppfinner de inga ljuddämpare?
De har inga ljuddämpare för de där generatorerna.
De har av nån anledning inte nått den här delen av världen.
Varför gör vi det här?
- Det här är en båtsemester. - Jaha.
- Vilket flyt. - Briljant.
Så glamoröst.
För att muntra upp oss, beslöt vi oss för att handla förnödenheter.
Och vi blev lite förvånade,
för den här stan var österns Venedig.
Där fanns flytande hus med satellit-tv,
flytande verkstäder,
flytande mataffärer,
ett sjukhus och till och med en kyrka.
Kolla in. Det här är affärsgatan.
Så de har flyttat stan till...
- Där sjön är... - Ja.
- ...stan är alltid i utkanten. - Ja, den är rörlig.
Så vad behöver vi?
Vi behöver öronproppar. Sömntabletter.
Nåt att skölja ner sömntabletterna med. Jag tänker starköl.
Ja.
- Kanske så stark att den kallas whisky. - Ja.
Jaha, sån öl. Om det går bra, skulle jag vilja köpa rengöringsprodukter.
Jaha, på grund av porren som har pågått på din båt.
Man vågar inte tänka på vad som har hänt där nere.
Olyckligtvis, avslöjade vårt försök att navigera genom de livliga gatorna
PBR-ens akilleshäl.
Dess egensinniga styrning vid långsam hastighet.
Herregud!
Titta på det här. Snäv vänstersväng.
Koncentrera dig på...
Gör inte så där!
Så den här går nu...
Det här är backen
och här är framåt.
Nej, det där funkade inte.
- Backa, backa. - Är det nåt ni vill köpa
från den här affären, för vi är på väg dit.
Efter att äntligen ha krockat med rätt affär,
började vi köpa förnödenheter.
Jag har hittat moppar.
Det står "öl" här.
Har ni
tabletter för att...
Ja, men för att söva
en elefant. Så stor.
Men inte för... Nej. Det kan ju ta död på honom.
- Det var ju det jag menade. - Jaha, okej.
När shoppingen var avklarad,
återupptog vi vår resa över den grunda sjön full av nätmonster.
För närvarande, går jag för egen maskin.
Temperatur och tryck ser bra ut.
Hammond hade också lagat sina motorer.
Men han vågade inte gasa på av rädsla för att förstöra dem i leran.
Så han fortsatte att låta sig bogseras.
Jag hittade en väldigt snäll och generös fiskare från trakten
som drar mig efter hans lilla båt.
Den har ingen ljuddämpare.
Hans båtmotor var inte stark nog, så han fann en kompis och sen en till,
och de band ihop alla båtarna.
Ingen av dem har ljuddämpare.
Vi färdas nu i en hastighet som är för låg för att kunna mätas.
Herregud!
Olikt mina kollegor, slapp jag brottas med framdrivningssystem från Dickens epok.
Tack.
Men jag stötte på ett annat problem.
Okej, jag har nått sjöns ände. Jag klarade det.
Och floden är där borta, tror jag.
Men mellan mig och den
finns det ett smärre hinder.
Flodens mynning var igenväxt
med tätt packat ogräs.
För att komma igenom det, beslöt jag mig för att sakta men säkert
förlita mig på mina gamla vänner,
hastighet och kraft.
Kom igen! Res dig!
Ja!
Nej, nej, det gick fel!
Ja, den sitter fast.
Jag tror att intagen är fyllda med blad.
Under tiden,
på sjön,
blev mitt liv värre och värre.
Uppdatering av situationen. Jag har gått på grund.
Jag kan inte ens vända båten mot vinden, för jag sitter fast.
Och en storm närmar sig.
Min kamerabåt var inte heller till nån hjälp,
för den hade också gått på grund.
Kolla in de där stackarna.
För att strö salt i såret...
Sitter du fast? Jag trodde att du väntade på mig.
Nej, jag sitter fast. Min båt är inte stark nog för att bogseras
- i det här vädret. - Jag kan inte göra nåt.
Jag trodde att du väntade på mig. Jag visste inte att du satt fast!
Jag är ledsen!
Helvete!
Herregud!
I salladsfältet hade jag värvat hjälp av de få från trakten
som inte jobbade för James och Richard.
Den rör faktiskt på sig.
Ja, ja...
Ja!
Min stora PBR har befriats av killarna från lokalbefolkningen!
Snart bogserades jag också.
Så jag hade tid att reflektera över vår fruktansvärda båtsemester.
Det är rena farsen. Vi har halva Kambodja i vattnet,
som befriar oss från fisknät och rep
och försöker dra upp våra kamerabåtar. Alla sitter fast.
Det är skit!
Sitter du fast?
Va? Sitter han fast?
Jaha.
Alla sitter fast.
Men till slut hittade Hammond och jag djupare vatten
och kunde fortsätta för egen maskin.
Jag har två motorer!
Det är Clarkson. Anropar befälhavare Clarkson.
Okej, killar.
Välkomna, först och främst.
Men vi har inte tid för artigheter.
Problemet är, att det finns en väsentlig mängd ogräs
och den här kan göra allt förutom att köra igenom det.
Problemet var att mina stora V8:or
suger in bladen i jetmotorerna och täpper igen dem.
Så Hammond och May beslöt att skära en led
genom vegetationen med sina gammaldags propellrar.
In i vassen med oss!
Handen på gasen.
Sen bogserades jag av en man från trakten.
Här åker jag genom salladen.
Förskuren av Hammond och May med sina 1800-tals propellrar.
Den gillar inte det här alls.
Jag kollar temperaturen. Den stiger redan.
Lite lynnigt.
Kom igen, båten.
Men våra salladsskärare fortsatte sitt jobb.
Det öppnar sig där framme, titta. Ser du? Om 200 meter.
Ja, klart vatten.
Ja!
Jag är ogräs-fri.
Vilken seger för det antika, va?
Sen körde vi nedför en smal kanal som fiskarna hade gjort.
Vet ni vad som är det märkligaste med det här ogräset,
förutom att de ser ut som jättepersilja?
Det är att enligt lokalbefolkningen, om jag fattade det rätt,
fanns de inte här för tio dar sen.
Och nu är det kilometervis av dem.
Tio dagar.
Tänk om man kunde odla grönsaker så snabbt.
Lyckligtvis öppnade floden upp sig till slut,
och äntligen, efter två dagars frustration,
kunde vi alla gasa på.
Det var fantastiskt, särskilt för mig,
för det betydde att jag äntligen hade lite styrning.
Ja! Kolla in! Vilken fart!
Farten!
Jisses!
Kom igen, båtmaskinen! Duma!
Och när jag säger att alla hade gasat på...
Bränsle och temperatur är bra.
Oljetrycket är perfekt.
Jag kör faktiskt båt.
Vi var nu på Tonle Sap,
den enda floden i världen där strömmen ändrar riktning
beroende på vilken säsong det är.
Hammond och jag hade genast viktigt jobb att göra.
Vill du se vems båt som är snabbast?
Det är oundvikligt.
Nu ska vi ha ett dragrace.
Det är nu som jetmotorns överlägsenhet visar sig.
Omedelbart vridmoment och en vattenjetmotors acceleration.
Vi valde en bro längre fram som mållinje,
och ställde upp oss för loppet.
Tre, två, ett, kör!
Åh, nej!
Sådär, ja. Det är skillnaden. Trimmade jetmotorer.
Och ajöss, mr Hammond.
Jag flyger nu.
Åh, nej, han... Titta på honom!
Han knappar in på mig!
Kom igen!
Nej! Kom igen, båtmaskinen! Du klarar det!
Nej! Jag går inte med på det här!
Jag kommer att vinna! Kom igen!
Här är mållinjen!
Ja!
Nej!
Den otäcka lilla Birminghambon och hans HMS Pornografi!
Eftersom jag hade förlorat det skrattretande dragracet,
föreslog jag ett höghastighets-bromstest.
Redo? Full drivkraft framåt med mina jetmotorer.
Och sen tänker jag backa med full kraft.
Den reagerar omedelbart. Vattnet sprutar framåt istället för bakåt.
Vad som Hammond inte visste var att det här är PBR-ens specialitet.
Tre, två, ett, kör.
Jösses!
Du hade rätt. Du vann.
Det där var rätt blött. De här PBR-erna är kända för
att kunna gå från toppfart till fullstopp på sin egen längd, 9,5 meter.
Det droppar fortfarande vatten från kameran. Titta! Från svallvågen.
Jag bevisade precis att historien är sann.
Under tiden, flera kilometer på eftersläp,
pressade jag min motor för att försöka komma ikapp de andra två.
Jävlar!
Min kudde ligger i blöt.
Tusan!
Så om jag gör en helomvändning till höger...
Stopp.
Vad fan...
Hammond, du måste testa lite våghoppning. Det är jättekul!
Jag gillar den leken.
Det där är Richard Hammond som leker med vågorna.
Vad kan möjligtvis gå fel?
En brand är osannolik, för en gångs skull.
Fan vad kul!
Jag kan väl inte gilla att köra båt!
Medan May underhöll lokalbefolkningen,
närmade Hammond och jag oss Kambodjas huvudstad.
Ja! Phnom Penh!
Där är Phnom Penh, rakt framför oss.
Jag känner mig förundrad.
Ingen talade om för mig när jag kuggades i skolan
att jag en dag skulle köra en PBR
nedför Tonle Sap-floden in i Phnom Penh.
Främst på grund av att förr i tiden var Kambodja
helt omöjlig att komma in i,
för det var styrt av världens värsta galning,
Pol Pot.
Han dödade 25 % av Kambodjas befolkning.
Tjugofem procent.
Han sa att alla som kunde tala ett främmande språk,
eller som hade lena händer eller bar glasögon,
alla som var det minsta intelligenta, skulle dödas.
Om ni inte har sett filmen, Dödens fält, se den.
Snälla.
Man får en aning om fasan i filmen.
När vi hade parkerat bestämde vi oss för att vänta på James på FCC.
Det här är nog en av världens coolaste barer.
På den tiden då Kambodja var en orolig nation,
var det här som alla utrikeskorrespondenter,
hela världens media, samlades över en drink.
Därav FCC, Foreign Correspondents' Club.
Det var på den tiden journalism hade ett romantiskt skimmer över sig.
Och höga budgetar.
Och drinkar. De drack mycket.
- Man känner det här. - Ja.
- Stället har sett många... - Man riktigt känner...
- ...intelligenta, berusade personligheter. - ...skrumplevern.
De brukade komma hit med vapen som de hade "hittat",
supa sig fulla och bara skjuta omkring från balkongerna.
De kunde skjuta på ölflaskor i lergods,
men med AK-gevär. Jag har druckit 17 öl...
Nu ska vi ha ett riktigt rejält slagsmål.
Och sen ska jag skriva min artikel
- med en bruten näsa. - Ja.
Efter vi hade skålat en gång eller tio för dåtidens spöken,
kom James äntligen.
Och vi beslöt att köpa några saker
för att göra vårt liv ombord bekvämare.
Vi missade dem.
Varför åker vi inte till marknaden först?
En riktig lokal marknad för lokalbefolkningen?
- Ja. - Ja, vi åker dit.
- Kom igen! - Ja.
Det är användning av en förbränningsmotor.
Men den globala uppvärmningen, då?
Till slut fann vi den lokala marknaden
och blev genast distraherade av de fina klockorna.
Det där är en Breitling.
Jag trodde att Breitling skulle ha lite finare montrar.
Titta, där är en Hublot. Vilken stilfull klocka.
Den är... Och så lätt
för den utsökta kvaliteten.
- Ja? - Och alla diamanterna.
- Gillar du Omega? - Omega?
Det här är min Omega, och den andra är orange,
men i övrigt är den identisk.
Jezza.
De har inte insett det, men det ligger en guld-Rolex där,
och en Planet Ocean Omega.
Jag frågade hur mycket Seamaster kostar. De kostar 3 000 pund i Storbritannien,
- eller hur? - Ja.
- Gissa vad de kostar här. - Jag vet inte, 2 000?
Femtio pund.
- Femtio pund? - Jag vet att deras omkostnader är låga,
men det är otroligt.
Det måste innebära att de lägger på enormt mycket hos oss.
Exakt.
Hej!
Är det där ett äkta Jaguar-bälte?
Jag har en Jaguar.
Vad kostar det?
Tjugofem, för att du är en trevlig kille.
Ja.
Behåll växeln. Tack.
Inget i världen irriterar mig mer
än när européer försöker pruta på såna här ställen
för de prutar om en dollar.
Det gör ingen skillnad.
Men det betyder mycket för dem.
- Betala bara vad de kostar. - Ja.
- Hur mycket? - Sjuttiofem.
Va? Jag trodde typ tjugofem.
Efter lyxinköpen
började vi leta efter mer praktiska saker.
Oj, matlagning.
Ja.
- Nåt för att bli av med flugor. - Här.
Flugor...
- Elpistol? - Elpistol?
Jösses.
Ja, naturligtvis. Herregud!
- Tack. - Tack, du räddar mitt liv.
Det är väldigt varmt.
Vem är kvinnan i guldkläder?
Den ser hinduistisk ut.
- Är den väldigt gammal? - Ja.
Är den?
- Är de här också gamla? - Ja.
Kan jag få en till den andra armhålan?
När vi hade köpt allt som krävdes för att övernatta mer bekvämt på båtarna,
checkade vi genast in på ett femstjärnigt hotell...
- God kväll. - God kväll.
Åh, vad snällt. Tack.
...och gick upp till takbaren.
Det där nere är regeringshuset.
Titta hur det är upplyst.
Det är det läckraste på det, för det ser ut som gardiner.
Som teaterridåer som går upp eller ner.
Så det är där som premiärministern hänger?
Nej, nej!
Är han inte här?
Kalla honom inte premiärminister.
- Vad är han, då? - Konstigt nog
läste jag Financial Times och sparade det. Vänta.
Mr Hun Sen, härskare sen 31 år tillbaka,
insisterar på att tituleras, jag citerar:
"Herr premiärminister och översta militära kommendörkapten."
Så om du pratar om honom,
måste du säga: "Herr premiärminister och högste militäröverbefälhavare"
Hans fru, Bun Rany,
är officiellt omnämnd som, jag citerar:
"Det mest ärevördiga och hederliga geniet."
- Jag vill bli kallad... - "Mest ärevördiga
- "och hederliga geniet." - "Geniet."
Jag vill att ni två börjar kalla mig det.
Efter lite mer konversation gick vi till sängs.
Eller i alla fall en av oss.
Jag har målarfärg, penslar och sprayfärg.
Var är cyklarna?
Här kommer de, tack. Tack så mycket.
Jag följer efter dig.
Nästa morgon satte jag in min nya wc-sits
och luftkonditionering.
James installerade sitt barkylskåp,
och när Hammond tagit på sig sin nya skjorta...
bar det iväg.
Det var svårt för oss att hålla minen.
Vi har spelat varandra spratt förut,
men jag tror inte att vi har gjort nåt så här bra.
Från där Richard Hammond står
har han ingen aning om vad James och jag har gjort.
LÄPPSPRUTET
Killar, det här är första gången som vi har kört
för egen maskin alla tre.
Ja, det känns bra.
Jag vet inte om det känns bra nog.
Vet du vad som skulle kännas bättre?
Tack.
Väldigt lustigt.
Vi hade nu kommit 25 mil på vår resa och lämnade Tonle Sap
för att nå världens mest ikoniska flod,
den stora Mekong.
Och jag åkte längs den i full fart i en jetbåt.
De här jetmotorerna är från Nya Zeeland och är episka!
Vattenskotrarna som man hyr på semestern
har en impeller och en slang.
Den suger in vatten och skjuter ut det där bak.
Jetmotorn i den här är lite annorlunda. Det är en tvåstegs-impeller.
Ena steget suger in vattnet och får det att rotera,
skjutsar in det i den andra som riktigt skjuter ut det där bak.
Omedelbar och stark acceleration.
Snabbkörning.
De hade med en sån här i Miami Vice på riktigt.
Don Johnson körde runt med den med uppkavlade ärmar och såg cool ut.
Och det här är faktiskt en Scarab Thunder.
Den byggdes särskilt för en tv-serie som hette Thunder,
med Hulk Hogan. Den varade en säsong.
Den var dålig. Men båten existerar.
En annan lustig grej angående båtar,
när man har en bil
kör man den aldrig på högsta varv hela dagen.
Men det gör man med båtar.
Har du någonsin kört en bil på maxfart
från morgon till kväll?
Ja, jag hade en firmabil, en Renault Clio, och det var så jag körde den.
Under tiden, en bra bit efter dem,
beundrade jag den här otroliga flodens enorma storlek.
Här kommer lite statistik.
Mängden fisk som fångas i Mekong är 13 gånger större
än mängden fisk fångad
i alla Amerikas inlandsvatten ihop.
Sextio miljoner människor är beroende av Mekong för mat och överlevnad.
Sextio miljoner människor.
Så att förstöra det med fördämningar och sånt
kan vara lika skadligt som kärnvapenkrig.
Längre fram, försökte Jeremy och jag att ge
ett proffsigt intryck vid den vietnamesiska gränskontrollen.
Det där funkade inte.
Jaha.
- Hej. - Tack.
Vi är erfarna resenärer som bara åker förbi.
Ja, vi praktiskt taget föddes på en båt.
Hammond,
jag är väldigt ledsen, men tullkontrollantens hund har dött.
Åh, nej. Vilken dålig tajming.
Han blir nog inte så glad.
Hej.
Jag börjar misstänka att det finns konstgjorda fibrer
i min skjorta. Den är obekväm.
När pappersjobbet var avklarat
observerade jag nautisk hövlighet med flaggorna...
Så, ja.
...satte på mig PBR-besättningens svarta basker...
Så där.
...och mullrade in i Vietnam.
Plötsligt känns min PBR levande och livlig.
Det är sånt här som den är menad för.
Spränga sig nedför Mekong-floden i Vietnam.
Kambodja. Mekong-floden är praktiskt taget tom.
Men på den vietnamesiska sidan blomstrar handeln.
Jag var också i Vietnam vid det här laget,
när nåt slog mig.
Jag känner mig lite dum, för jag pressar den här båten,
men den går bara i 23 km/h, ungefär 11,5 knop.
Och jag försöker hinna ikapp några som jag inte ens vill vara med.
Så jag bestämde mig för att ta det lugnt och ta fram mitt nya fiskespö.
Det där funkar utmärkt.
Jag borde ha en spinnare på eller nåt sånt, men...
Det här är fiske
i världens mest fisktäta vatten.
Efter några kilometer, lämnade jag Mekong
och bad Hammond att följa med mig till stan Chau Doc.
Den här gången, när vi anlände,
under observation av ännu fler poliser,
var vi fast beslutna att parkera snyggt.
Du har min båt nu, Jeremy, och jag är inte på den.
Va?
Jag är inte på den, och den är inte förankrad.
- Var den inte förankrad på den sidan? - Nej, den gled av.
Varför band du inte fast den?
Jag trodde att jag hade gjort det.
För Guds skull, din båt driver iväg.
Jag hämtade snabbt upp Hammond, så han kunde hämta sin båt.
Då var "Vart skulle den ta vägen?" -testet avklarat. Den for ditåt.
Ja, exakt. Så nu vet vi...
Det är strömmen. Nu vet vi det.
Den går ditåt.
Allt vi behöver veta.
Sen kunde vi äntligen förankra oss.
Så här gör man det.
Det var nu som Hammond fattade skämtet.
Jag såg det just.
Vadå?
Det som ni har gjort med min båt.
Har jag...
- Ja, hela dan. - Hur har jag kunnat missa det
- hela dan? - Du har inte sett det på hela dan.
- Och gått igenom Kambodjas gränskontroll, - Ja.
...Vietnams immigrationsverk,
- Vietnams gränskontroll. - Herregud.
- Du har kört... - Jag vinkade på...
...över 15 mil på Mekong.
Jag vinkade åt folk. Hej!
Men grejen är, att det ger otur att ändra namn på en båt.
Herregud.
Men du ska få fundera på det.
Anledningen till
att vi har parkerat här på den här lilla platsen
och kommit till den här stan är för att...
Jag vill berätta en liten historia.
Den 31 januari 1968
invaderades stan Chau Doc
som en del av Têt-offensiven.
En flotta med PBR åkte ut för att rädda amerikaner
medan andra täckte evakueringen med kraftig kulspruteeld.
Det visade sig att i ett hus nära sjukhuset
satt den 24-åriga amerikanska sjuksköterskan Maggie Frankot strandsatt.
Hennes jeep var sönderskjuten.
Man stred överallt.
Viet Cong, FNL-soldater, var runt omkring huset.
Några av dem var till och med inne i det.
Specialstyrkor som hade kommit med PBR-er
nådde till slut platsen där Maggie befann sig.
Efter en stor strid
drogs hon från huset med ett skadat knä
och bars till en av de väntande båtarna.
Efteråt fick soldaten från Specialstyrkan som var ansvarig för hjältedådet,
en viss sergeant Drew Dix, en medalj av presidenten.
Men för kaptenen för PBR-en,
som körde henne bort från stan och satte henne i säkerhet,
en man vid namn
löjtnant William H. "Buddy" O'Brien, gick det ännu bättre,
för ett år senare
gifte hon sig med honom.
De borde kalla den för Kärleksbåten.
Då det började bli sent,
beslöt jag mig för att stanna och använda mitt improviserade kök
för att laga till nåt som jag nyligen hade lärt mig på en semester.
- Jag var i Vietnam, som du vet. - Ja.
På förmiddagarna studerade jag vietnamesiska.
På eftermiddagarna lärde jag mig att laga pho på en matlagningskurs
Många tror att jag bara är en stor idiot
som inte kan göra nånting.
- Det är han i Top Gear. - Och det är sant. Sån är jag.
Gillar du lök?
Ja.
Det här är biff av hög kvalitet.
Jag är frestat att steka den lite i skopan.
I pho finns det 124 olika örter och kryddor.
Bildelen i vår bilshow är mindre nu,
för vi är på en båt och pratar om matlagning.
- Men om en minut... - Ja.
...eller sekund, klipper de tillbaka till James...
- Ja. - ...som kommer att prata om
- nåt mekaniskt. - Det stämmer.
Lyssna på den intressanta rytmen.
Min motor följer av och till kamerabåtens motor.
Hör ni det?
Om jag ändrar varvantalet lite...
Okej. Klart.
Tack.
Det är faktiskt inte illa.
Allvarligt eller är du bara snäll?
Nej, det är väldigt gott, på riktigt.
Titta på den där utsikten.
När vi hade tankat upp, var det dags att diska.
- Det är hett, så se upp. - Ja, det är det.
Släpp.
Se vilket geni jag är.
Vi förorenar inte floden på nåt sätt. Det är bara...
Den blir bara mer näringsrik, eller hur?
- Det är organiskt nedbrytbart. - Vi förorenar inte floden.
Till alla som tror att vi förorenar floden
kan jag säga att det gör vi inte.
Du är en skitstövel.
Där är de, tror jag.
Ja.
May, är det du som kommer ut ur dunklet?
Ja, det är det. Ohoj.
Perfekt tajming. Vi måste åka och söka efter Mekong.
Men jag trodde att vi skulle äta pho.
Vi har ätit. Det var jättegott.
Jag försökte spara lite till dig, men Richard slängde det i floden.
Han slängde bokstavligen din portion.
Jaha, tack så mycket, efter en så ansträngande dag.
Tyvärr, skulle hans dag bli ännu mer ansträngande,
för vi var tvungna att hitta Mekong igen,
och jag var den enda som var utrustad för nattkörning.
Uppdatering av situationen.
Jag styr med hjälp av min pannlampa
fastbunden vid flaggstången i fören.
Åh, fan.
Varför är jag alltid utan strålkastare?
Varenda jäkla resa.
För att förvärra saker och ting...
Min motor funkar inte bra.
Den överhettas, den baktänder och hostar.
Du har alla de här problemen
eftersom du har ändrat namnet på din båt.
Men jag gjorde ju inte det.
Eftersom jag var den enda med GPS och fungerande lyse,
fick jag navigera.
Jag såg just en passage. Vänta.
Där är den. En passage.
Följ mig!
Jag vet att det ser svårt ut, men det här är vägen tillbaka till Mekong.
Men så fort jag hade svängt, insåg jag att jag hade problem.
Inte mer ogräs. Snälla Gud, nej.
Vilken minut som helst, är jag under båten
och plockar sallad ur mina motorer.
Sant som det var sagt, efter knappt 100 meter...
Jag är död. Driften är väck.
Jag löste problemet genom att betala en från trakten för att rensa intagen.
Och anlitade honom och vår översättare att följa med för att få sällskap.
Det var bra, för då kunde jag få svar på en sak
som jag hade funderat på.
Kan du besvara en fråga?
Min båt heter Duma.
Alla skrattar när jag säger: "Duma".
De har en orsak att skratta.
Men det betyder ju "båtmaskin".
Så varför är det så lustigt?
Uttalet påminner om
kn**** din mamma på vietnamesiska.
Va?
- Ja. - Du skämtar.
- Jaha. - Ja.
Jag förlorar fart.
Fan. Jag är mitt i ett träd, stort problem.
Eftersom det var sent, och Hammonds båt hade problem
och jag befann mig i ett träd,
beslöt vi oss för att slå läger.
Vi vaknade nästa morgon i duggregnet
utan en aning om var vi befann oss.
Det här är lite som en engelsk båtsemester, inte sant?
Ja.
Varför åkte han ifrån Mekong från första början?
Han ville göra en avstickare och göra ett historieprogram helt plötsligt.
Igår gjorde han ett matlagningsprogram också. Det missade du.
Min pho var fantastiskt lätt och fin.
Oj, han kommer att se mig.
De kommer att få men för livet.
God morgon.
Om han faller i och följer sin egen bajskorv
- igenom toasitsen... - Hammond.
- ...och ploppar upp med den på huvudet. - Då kommer nån att säga:
"Det ligger en ovanligt stor skit i floden i dag."
Med morgonbestyren avklarade,
var det dags att åka vidare.
Och eftersom det var Jeremys fel att vi åkt vilse,
var det upp till honom att få oss o-vilse igen.
Du leder oss. Visa oss vägen.
Vi kommer snart att återfinna Mekong.
Jag hoppas det. För din skull.
Jag erkänner att vi är helt vilse,
och ingen av de här kanalerna finns på kartan.
Några kilometer senare, fortfarande inte på Mekong,
stötte vi på en flytande marknad
och bestämde oss för att köpa lite frukost.
Det är inte som en stormarknad, va?
Hur ska man... Hur gör man?
Man kör in,
stannar till bredvid en båt som har varor man gillar, och köper dem.
För Richard och James var det enkelt.
- Tack. - Tack.
Men för mig, med min ostyriga PBR...
Herregud.
Helvete!
Jag kan inte styra den. Milda makter!
Ursäkta.
Jag bara... Jag ska...
Åh, nej.
Hammond, jag krossade ditt fönster.
Ja, jag ser det.
Sluta pipa!
Hej, gumman. Vad är det där?
- Femtio cent. Okej. - Ja.
- Okej. - Jag har köpt...
Vad är det för nåt?
Ur vägen!
Ursäkta. Jag åker ditåt. Jag ville...
Nej, gör inte... Snurra inte runt igen.
Åh, nej. Ursäkta.
Tomater, utmärkt.
- Och en lök. - Tack.
Jag har ingen aning vad det där är.
Vänta lite. Det här ser bra ut, för en gångs skull.
Åh, nej! Nej! Det gick fel.
Herregud, ursäkta. Jag kommer att krossa hans roder.
Mitt fel. Ja.
Till slut åkte jag därifrån tomhänt.
Men medan James gjorde frukost
hittade vi Mekong.
Men tyvärr var våra problem inte lösta.
Om vi följde den här biten av Mekong,
eller nån av de andra, skulle vi hamna ute till havs.
Och det var viktigt att undvika havet i våra flodbåtar.
Så vi var tvungna att hitta en annan led genom deltat.
Det innebar att svänga av från Mekong igen och åka in i en annan kanal,
vilket gjorde Hammond väldigt arg.
Det här ser ju lovande ut. Vi är i en annan jävla kanal!
För Guds skull!
Om jag fortfarande hade 50 kaliber på frontdäck,
skulle jag skjuta på dig nu.
Men det har du inte, och det är väl tur det,
för du skulle säkert tappa bort den.
Precis som du tappade bort den stora floden
skulle du tappa bort din stora kulspruta.
Det här kan inte vara rätt.
Jag var övertygad om att vi åkte i rätt riktning
och av rätt skäl.
Men ingen av de här kanalerna fanns med på min GPS.
Okej.
Så vi åker söderut. Vi åker fel väg.
Om jag svänger till vänster och höger, vrider vi på oss och allt går bra.
Jag tror att det svänger vänster där.
Om vi tar den här, tror jag att det hjälper oss att hitta den riktiga Mekong.
Eller så kommer vi ännu mer vilse.
Vill du tänka om, Jeremy Clarkson? Det här är din chans.
Lugn.
Till slut kom vi fram till en T-korsning.
Så åt vilket håll är det?
Okej, killar. Vi tar till höger, James.
Jag följde efter James, vilket betydde att Jeremy dirigerade oss bakifrån.
Den här högersvängen som du självsäkert valde, baserades på vad?
Förhoppning.
Hammond, när du har åkt igenom, kan du se dig om och se om jag kommer under?
- Va? - Hammond.
Det där kommer inte att funka.
Den fick inte plats.
Tack, Hammond.
Jag var tvungen att åka igenom hela innan jag kunde vända mig om.
Vet du vad det innebär? Att GPS: en är borta.
Ja, den har ju varit till stor hjälp hittills, eller hur?
Vi har tappat den som tappade bort oss.
När vi fortsatte, började problemen komma, inte från ovan,
men underifrån.
Det känns som om jag stöter i botten ibland.
Jag tror att jag också gjorde det.
Jag stöter i botten.
Vänta lite.
Hammond, det är en återvändsgränd, för Guds skull!
Tusan! Jag har gått på grund. Fullkomligt.
Va?
Och jag kan inte vända om. Rädda dig själv.
Men det var för sent.
För Guds skull!
Jag skulle ha kunnat vända, men...
Hon är full med ogräs.
- Jag förlorar fart. - Clarkson, kom.
Jag förlorar fart.
Vill du ha vår medkänsla?
Nu hade vi gått på grund alla tre.
Det här är skit, va?
Okej, så här är läget.
Med hjälp av mitt intellekt och mitt skarpa sinne
har jag kommit fram till att det här är tidvatten.
Vi ser vart det nådde.
Så vi behöver bara vänta på att det ska bli högvatten igen.
- Ja, men det sjunker. - Det är det som oroar mig.
Vad som än händer, sitter vi i alla fall fast här ett tag.
Konstigt nog är det här är fin plats.
Förutom den långsamt blottade illaluktande leran.
- Vill du ha en tomat? - Nej.
- Vill du ha en potatis? - Nej.
- Vill du ha en lök? - Nej.
Jag har tagit fram min iPad. Jag kan se på en film.
Det går ett program på Prime Video. Det heter The Grand Tour.
- Jag gillar inte det. - Det är skräp.
Det är med en kille som jag inte står ut med.
Vad tänker lokalbefolkningen om oss just nu?
"De spelar in en film, och har sabbat det fullständigt."
Ännu en timme gick, vattnet fortsatte sjunka,
det blev mörkt.
Efter att ha väntat större del av natten i ett moln av myggor
på att högvattnet skulle göra oss flytande igen
drog vi oss tillbaka samma väg och drabbades av mer skador under tiden.
Bron som förstörde radarn på vägen in, krossade på utvägen
mina navigeringsljus, min strålkastare och böjde taket här,
vilket betyder att varje gång jag går förbi, slår jag i huvudet.
Så jag hänger upp en slips som påminner mig att inte slå i.
Det positiva var att jag hade funnit den rätta kanalen,
en rutt som skulle hålla oss ifrån Sydkinesiska havet.
Tyvärr hade alla andra också funnit den.
Milda Matilda!
Det här är som en motorväg för vattenlastbilar.
Jag har aldrig sett dess like.
För att alls kunna styra PBR-en
måste jag köra nedför motorvägen
så snabbt som möjligt.
Hit och dit för att missa fraktbåten.
Nej, vänta. Jag kör till höger.
Till höger. Jag ändrade mig.
Det här blir en frontalkrock.
Titta så fullastad den där pråmen är.
Om man såg den nån annanstans i världen, skulle man säga:
"Herregud, den håller på att sjunka."
Men nej, den knogar bara fram.
Vad i helvete har hänt här?
Hoppsan!
Jag tror att han fastnade
med aktern och nu har han snurrat runt.
Det är jättelustigt.
Kära nån, då. Det där var riktigt illa.
Hur lyckades han med det där?
Man kunde ha sagt samma sak om oss igår kväll.
Men snart var inte det den enda båten som hade problem.
Det luktar hemskt. Och ryker väldigt.
Min högra motor är överhettad.
Jag tror att den kanske brinner.
Det började åtminstone regna.
Så jag slapp oroa mig för att elden skulle kunna sprida sig.
Gode Gud!
Omtänksam som jag är, vände jag om för att se om jag kunde hjälpa till.
Byter till våtvädermundering.
Och jag skvätter ner James, det vet jag att han gillar.
Så där, ja!
Clarkson!
Vad är problemet?
Bägge motorer verkar ha pajat.
Jag vet hur man fixar en trasig drivaxel.
Hur då?
Man tar upp båten ur vattnet,
skickar efter reservdelar från Amerika
och ber nån installera dem.
Efter att ha gett det goda rådet, åkte jag tillbaka.
Herregud!
Vi hoppades nå vårt mål idag.
Vi är bara tio mil från Vung Tau.
Men med den här hastigheten
är jag inte säker på att det kommer att hända.
För att sinka oss så lite som möjligt
band jag fast mig vid en kamerabåt för att kunna göra reparationerna i rörelse.
Den här tänder inte alla cylindrar.
Den här funkar inte heller.
Jag måste byta ut alla tändstift och alla ledningar.
Bensinen är smutsig, så jag måste byta ut bränslefiltret.
Jag måste rensa luftventilerna.
Det är en läcka
i avgasröret där bak och en trasig slang.
Jag måste byta ut det, annars sjunker jag.
Sätt igång!
Jag lämnade Richard med att försöka laga sitt brinnande durkslag,
och körde äntligen bort från regnet.
Åh, nej!
Det har bildats imma på min dyra Bell & Ross.
Den får jag lämna tillbaka.
Längre fram, lämnade jag kanalen
och åkte in i en av deltats enorma mynningsvikar.
Den där befinner sig långt hemifrån.
De forslar en massa träningsskor från Vietnam till Panama.
Driften är bra. Temperaturen också. Bränslet är...
Jösses, jag har dåligt med bränsle. Oj då.
Men det gjorde ingenting,
för i det aktiva, flitiga Vietnam
kan man kalla på en bränslebåt som tankar upp en.
Jag fortsätter framåt i 120 grader.
Jag ska hålla ögonen öppna.
Och ser man på, en halvtimme senare...
Här kommer han.
Vilken service
från den här miljövänliga båten.
Rainbow Warrior har kommit hit.
Den har faktiskt gjort en sjö av sot.
När jag hade tankat, styrde jag min kos mot det som för min båt var...
hemma.
Idag är det här området känt som den nationella biosfären.
Det är en av världens mest bördiga platser.
Allt växer här.
Man skulle kunna plantera Richard Hammond
och på morgonen skulle han vara en meter längre.
Men amerikanerna hade gett det ett annat namn.
De kallade den mördarskogen.
Och det var PBR-killarnas jobb
att utrota mördarna.
Det var ingen enkel uppgift, för det handlar om 1 300 kvadratkilometer skog
uppdelat på 400 mil floder och bäckar.
Det var den perfekta platsen för Viet Cong att föra gerillakrig
mot Amerikas små, opansrade båtar.
Från början tränades besättningen i USA av armén,
sen tränades de av marinkåren,
sen beordrades de bara att åka hit och sätta igång.
De satte bokstavligen fyra tonåringar
på en beväpnad motorbåt och skickade ut dem hit
för att strida.
Vapen? Alla båtarna hade dubbla 50-kalibers kulsprutor på fördäck
och en i aktern.
Förutom det, kunde kaptenen utrusta den med vad han ville.
Vissa hade 40 mm-granatkastare.
Andra hade 60 mm-granatkastare.
Vissa hade raketkastare.
Vissa hade Claymore landminor som placerades på flodbankerna.
Och vad gällde luftbeskydd var alla medel tillåtna.
Vissa PBR-kaptener kallade in snabba jetplan när de attackerades.
Några föredrog att jobba i par med stridshelikoptrar.
Men andra ville strida på egen hand.
Det var en kille som hette James E. Williams.
Han svängde runt en krök. Hans väg var blockerad
av åtta fiendebåtar som sköt mot honom.
Han beordrade sin kulspruteskytt i fören att skjuta tillbaka
och satte full fart framåt
och rammade fiendebåtarna.
Sen vände han båten
och satte full fart igen och rammade dem
som han inte förvandlat till flisor under första vändan.
Han fick kongressens tapperhetsmedalj för det.
Jag är inte överraskad.
Man skulle kunna tro att en plastbåt är
ett lätt mål för en krypskytt som gömmer sig i undervegetationen.
Men så är det inte, som jag nu ska visa.
PBR-kaptener körde alltid väldigt snabbt.
Så de styrde väldigt nära flodbanken.
Om det där var flodbanken där krypskytten gömde sig...
Om man var här i,
hade de ingen chans.
Man behövde bara trampa gasen i botten och köra nära flodbanken.
Då var man en krypskytts mardröm.
Fan!
Det jag just har gjort är... Det finns inget annat ord. Jag har krockat.
Hur gjorde du det där?
Vad som hände var att jag kom runt hörnet här.
Det var några skolbarn som simmade
och en haj närmade sig för att anfalla.
Jag jagade bort hajen
och hamnade i min egen svallvåg. Den bara...
Jag krockade, men skolbarnen är oskadda.
Först försökte kamerabesättningen dra ut mig,
men PBR-en var för tung.
Så vad gör du nu?
Bra fråga.
Vi var helt rådvilla.
Men vi hade inte räknat med lokalbefolkningens genialitet,
de beslöt att dra båten från fören.
Ja.
Den rör sig. Eller?
Den rör sig verkligen.
Jag rör mig.
Jag är helt förbluffad.
Se på det här. Den väger fyra ton.
Ja!
Du är ett geni!
Jag måste medge att det fantastiskt. Jag trodde inte att den skulle rubba sig.
Folk frågar sig alltid
hur vietnameserna kunde vinna mot fransmän, kineser och amerikaner.
Jag tror att vi just har sett ett exempel på det.
Många kilometer efter oss på porrbåten, var det fler goda nyheter.
Så där. Jag är igång igen.
Båda motorerna går på åtta cylindrar och går bra.
Jag brinner eller sjunker inte längre.
Alla båtar går faktiskt bra.
Mållinjen var slående nära,
och även om vår underliga samling båtar
hade två fruktansvärda seglare och en hopplös navigatör som kaptener,
hade de trots allt
överlevt det här episka äventyret.
Det är väldigt blåsigt.
Herregud!
Inte?
Kom igen!
Nej! Jag går inte med på det här!
Ja!
Herregud!
In i vassen med oss!
Söva en elefant.
Herregud. Ursäkta.
Jävlar!
Hammond.
Den fick inte plats.
Vi har tappat det som tappade bort oss.
Det här är skit, va?
Fan!
Tre mil kvar.
Vad kan möjligtvis gå fel?
Ungefär allt, skulle det visa sig.
Det här regnet var det kraftigaste vi hade sett.
Åh, fan också!
Det här är grymt.
Jag ser ingenting!
Snart var vi helt vilse.
Har jag kört om dig? Har du sett mig köra förbi?
Jag ser... ingenting, och kan inte styra.
När regnet så småningom upphörde,
insåg vi att vi hade hamnat i just det
som vi desperat hade försökt undvika.
Okej, nu har vi...
Vad jag gör...
Det där är havet.
Fem mil öppet hav låg mellan oss och mållinjen i Vung Tau.
Men eftersom vattnet såg ganska lugnt ut,
bestämde vi oss för att sätta på oss flytvästar
och göra det.
Jag har tänkt på
att havet på sätt och vis är en laglös plats,
men den har även en strikt kod, eller hur?
Man håller ihop, i vått och torrt, möter farorna tillsammans.
Ja. Men saken är,
att för att vara effektiva som team
måste var och en ge sin maxkapacitet.
Vid den här hastigheten, gör jag inte det. Jag har ingen styrning.
Så...
Tre, två, ett, kör.
Lustigt.
Det skulle visa sig vara
det sista lustiga ögonblicket den dan.
Herregud!
Fan!
Jag ska försöka stå upp och se om det hjälper.
Med böjda knän. Åh, nej! Herregud!
Gode God! Det här är fruktansvärt.
Jag kommer att spy. Inte på grund av sjösjuka,
utan på grund av allt saltvatten jag får i munnen.
Nej!
Det här var mycket värre än jag trodde det skulle vara.
Det var inte bara den häftiga sjögången.
Vi var också tvungna att väja förbi alla fartyg.
Det finns ett stort tankfartyg rakt fram.
Trålare till höger.
Jösses!
Jag lyckades undvika det där stora containerfartyget i alla fall. Alltid nåt.
Tre och en halv miljarder är värdet på handeln
som åker över de här vattnen varje år.
Gudarna vet hur varorna kan komma fram hela
till sin destination.
Jösses!
En stor våg som hamnar där i och jag blir framtung,
och jag kan inte ta mig upp dit och hälla ut det.
Under tiden, hade jag äntligen fått upp mitt tak...
Ja.
Det finns en chans.
...och det var väl använd tid.
Jävla skit!
Tusan!
Sluta göra sådär!
Den goda nyheten, Hammond, är att det inte kan bli värre.
Men det blev det.
...Gud!
Jösses! Det här är dumt.
Den kommer att gå itu.
Jag pissade just på mig där jag stod.
Allt annat var otänkbart.
Jösses.
Det här börjar bli farligt.
Jag är inte säker på att vi klarar det här.
Våra kamerabåtar hade riktigt stora problem.
Helvete!
Vi kommer aldrig fram på det här viset.
James hade fullkomligt förlorat kontrollen över sin gamla båt.
Åh, nej!
Sjutton!
Efter två mil, började havet att lugna sig lite,
och jag beslöt mig för att öka hastigheten.
Kom igen, tappra lilla soldat.
Kom igen, bit ordentligt.
Jag orkar inte mycket längre!
Det är bara några kilometer kvar.
Kom igen, jag kör fort, så jag får det överstökat.
Det här var det värsta som jag någonsin har gjort.
Lyckligtvis fick vi syn på Vung Taus hamn.
Kom igen, det kan inte vara mer än ett par kilometer.
Underbart.
De senaste timmarna har nästan tagit kål på mig.
Och James och Richard är säkert döda. Jag kan inte nå dem på radion.
Jag vet inte var de är.
Jag nådde bryggan helt ensam.
Jag har tyvärr inget filmteam med mig.
Jag vet inte var de är heller.
Men Richard Hammond är på ingång.
Han klarade sig.
Vanligtvis brukar vi fira vid en resas slut,
men jag tänker inte fira det här.
Mer än brutalt.
Ja, det var det svåraste jag någonsin har gjort.
- Det var lätt det svåraste. - Ja.
- Det farligaste. - Ja.
När vårt filmteam kom, gick vi i land.
Har du verkligen inte hört nåt alls från James?
Nej, ingenting.
Men sen fick vi syn på en Rover 90.
Den skulle kunna komma fram utan nån på den, som Mary Celeste.
Tja, vi... Nej, han är där.
Titta, det står en dränkt hund vid rodret.
Ja.
Okej.
- Vi har varit hemskt oroliga för dig. - Har ni?
Jag var väldigt orolig för min egen skull, men tack så mycket.
Jösses.
Jag är helt förbluffad över att den fortfarande är här.
Men vi har överlevt.
Ja.
Och efter den fruktansvärda besvikelsen,
för Top Gear,
är det dags att säga hej då. Vi kommer tillbaka.
- Vi ses snart. - Vi ses.