Goddag og velkommen til svedekassen
ved navn Cambodja.
Der er mange måder, hvorpå vi kunne krydse dette fascinerende land.
Vi kunne bruge heste, tuk-tukker eller traktorer,
men hr. Wilman besluttede, at vi skulle mødes lige her
med tre både.
Og det tog mine kolleger ikke specielt godt imod.
- Nej. - Nu begynder de.
Fordi jeg hader både...
Jeg er fra Birmingham, det har jeg forklaret,
hvilket er så langt fra havet, som man kan komme i Storbritannien.
- Den er fuld af kanaler! - Vi har ingen både!
Folk fra Birmingham siger altid:
"Det er nordens Venedig."
Ligesom folk i Venedig altid siger: "Vi er sydens Birmingham."
Kanalerne er kun til at flytte kul på.
Det vil jeg heller ikke. Jeg er fra Birmingham.
Jeg står ikke på ski, og sejler ikke i både. Slut.
- Jeg meldte mig til et bilprogram. - Ja.
Ikke madlavning, ikke kunstrestaurering og ikke både.
Jeg kan ikke lide både. Man kan ikke stole på en båd.
- Det er det helt rigtige ord. - Man kan ikke stole på et køretøj,
der ikke nødvendigvis er,
hvor man parkerede det, det er det første problem.
De kan synke. Det kan biler ikke.
- Hvad vil seerne tænke? - Hvad?
- Ingen... - Sæt du tændte for Jamie Oliver
og tænkte: "Jeg elsker det madlavningsprogram!
"Åh nej, han laver akvarelmalerier."
Vi har gjort det i lastbiler! Vi har gjort det på motorcykler.
- Hvilket er et køretøj! De kører på vejen! - ...med heste.
- Vi bruger ting, der kører på vejen. - Det gik jo godt.
Nå, men lad os nu ikke lade os hæmme
af jeres fordomme, for udfordringen
er faktisk ret enkel.
Vi er her, ikke? Nær Siem Reap i det nordlige Cambodja.
Og vi skal bruge
alle disse kanaler... Måske ikke alle.
Vi skal bare finde vej gennem dem til Vung Tau,
der ligger i bunden af Mekong-deltaet
i Vietnam.
Men der er ét lille problem.
Som jeg har sagt, er jeg ikke ekspert i både eller sejlads,
men der er intet vand?
- Nej, det er der ikke. - Er det den ponton-dims...
Er det her, hr. Wilman mente, at vi skulle mødes?
- Ja. På en mark. - Han er en sinke.
Problemet er,
at der ikke er vand nok til at drukne en heks.
- Nej. - Så skal vi ikke finde et køretøj
og finde noget vand? Og så søsætter vi vores både der.
Okay.
Efter at have fundet et køretøj påbegyndte vi vores søgen.
Hvor er de mægtige dog sunket dybt.
Men vi følger da tidens trend.
Netop!
Der er global opvarmning. Der er klimaforandringer.
Og hvis man er vært i et bilprogram nu, er man da en tåbe.
- Møgbil, din galning! - For fanden da!
- Hvad fejler du, din galning? - Bindegale egoist!
Slå ham! Slå bilen!
Galning!
Flere udmattende kilometer senere
var floden stadig deprimerende tom.
Vores problem er, at det er juni,
og det burde regne. Virkelig regne.
Vælte ned konstant.
Og det gør det ikke. Det har det ikke gjort i månedsvis.
Og da vi nåede en fiskerlandsby,
blev problemets omfang tydeligt.
Som I kan se, står husene på stylter,
fordi vandstanden burde være der.
Bare stop her. Se.
Det er her, vandoverfladen er.
Det er virkelig forsvundet.
Og det er ikke kun klimaforandringer, vi kan bebrejde,
for der er et andet problem.
Kina.
De har opdæmmet floden, der er kilde til vandsystemerne her.
Hvor meget mening giver det at sidde her
i ens hus på stylter uden vand omkring
blot for at opdage, at kineserne har hugget alt ens vand?
- Sjov verden, ikke? - Det sjove er...
Nej, det virkeligt sjove er,
at Kina bygger et kulkraftværk hvert tyvende minut eller så,
og alle råber ad dem og siger:
"I dræber planeten!"
Når de bygger en ren, grøn, hydroelektrisk dæmning,
råber alle og siger: "Se nu! I dræber planeten!"
Det ville være pænt, hvis de kunne gøre det uden at hugge andres vand.
Men med tiden fandt vi en sø.
- Se bare der. - Halløj!
Men da vi søsatte vores både og satte kurs mod en nærliggende ponton,
ankom regntiden endelig
med fuld styrke.
Du godeste!
Jeg kan ikke parkere en båd. Det kan jeg ikke lyve om.
Jeg prøver at parkere.
Hvordan stopper jeg den? Jeg forsøger igen.
Vent. Mine motorer er... Åh nej, nu er jeg...
Ja. Det gik da meget godt.
Nuvel.
Hold op med at bevæge dig!
Jeg har parkeret dig!
Nå. Jeg ville springe op fra båden og sige:
"Og direkte fra Miami Vice..."
En båd. Den er spids, hvilket betyder, at den er hurtig...
Mit ben sidder fast.
Og nu kom Jeremy til syne.
Og eftersom han er den eneste kvalificerede bådfører på holdet,
forventede jeg en mere problemfri ankomst.
Sådan. Parkering med PBR.
Nej!
Fantastisk!
Det blæser virkelig.
Jeg bakker ind.
Nej, det er ikke...
Slet ikke til at styre.
Den her vinkel er bedre.
Okay!
Kan du hjælpe mig med rebet?
Kan du trække mig derhen?
Træk mig.
Det er ikke tidspunktet til at nosse rundt!
Det er farligt!
Jeg er glad for, du kom, for det ser ud til at blive regnvejr.
...i øret!
Hvad?
Er det ikke båden fra Dommedag nu?
Præcis! PBR. Flodpatruljebåd. Mark to.
Er det nu taktfuldt? Vi skal til Vietnam.
- Du kan ikke sejle i den. - Jo!
For du ved det nok ikke, men Vietnam vandt.
Så at sejle den
igennem Vietnam svarer til at gå gennem Old Trafford,
hvor Manchester United spiller,
iklædt Charlton Athletic-trøje. Det er lige meget, fordi man er en taber!
- Nå? - De har intet imod det.
Tror du på det?
Er det en Scarab?
Ja.
Hammond, du har ved et uheld valgt en ganske god båd.
- Nå... - Hvis du var på vandet mellem kysterne
- ved Miami. - Men den er jo fed.
Der er to V8'ere i min.
Hvor mange hestekræfter?
Samlet set 850. Det er 425 per motor.
Det er for meget.
Hvad har du?
Tre hundrede og halvtreds per side.
- Jeg har 700 i alt. - Otte hundrede og halvtreds.
Ja, men det er bedre.
- Nej, det er ej! - Hvad tror du, May har?
- Han er sunket. - Hvis vi er heldige.
Snart var der en forklaring på hans sene ankomst.
Han kom direkte fra 1700-tallet.
Se!
Det er verdens mest upassende båd!
Hvad tænkte han på? Hvor gammel er den tingest?
James? Han er nok 60.
Jeg har rebet parat.
Vent, den sejler baglæns. Hvorfor gør den det?
Den er helt håbløs.
Jeg har én stang og ét ror.
Her kommer han. Han prøver en ny teknik.
Han har knækket sin flagstang.
- James? - Ja?
Det er det mest upassende, jeg nogensinde har set.
- Hvad mener du? - Den er helt og aldeles
ikke designet til, hvor vi er.
Det er en flodbåd.
- Det er et lystfartøj. - Vi er på en sø.
Ja, men vi skal sejle på floder. Og det er kun en rolig sø.
- Der er ikke stormvejr eller noget. - Virkelig?
Har du en stor V8'er?
- Selvfølgelig har jeg ikke det. - Hvad er det?
En fircylindret diesel.
- Kræfter? - Ja.
Nioghalvfems hestekræfter.
Hvornår er din båd bygget?
I 1939.
- Så den er altså 80 år gammel? - Ja.
- Er den 80? - Den er ældre end Slaget om England.
- Så den er antik. - Ja.
- Er det... - Sejler du i en skænk?
- Mere eller mindre. - Hvad kostede den?
- Seksten tusind pund, inklusive... - Hvad? Har du givet 16 for den?
Det er en Ford Focus.
Og der er en ny motor i.
Er den vulgære tingest, som jeg slet ikke vil se på, din?
- Ja. - Hvad kostede den?
Treogtyve.
- Virkelig? - Det er rimeligt.
Enorme både koster 23...
- Treogtyve tusind pund? - Ja.
- Hvad kostede den? - Hvad?
- Har du købt den på en skrotplads? - PBR?
- Min? Hvad den kostede? - Ja.
- Hundrede tusind. - Hvad?
Hundrede tusind.
- Hvor meget? - Hvor meget?
Hundrede tusind.
- Hundrede tusind hvad? - Hundrede tusind dollars?
Nej, pund.
- Hundrede tusind pund? - Ja.
Har du brugt 100.000 på den?
- Men det... - Men det er en... Problemet er...
- Fordi den er så prominent? - Nej, jeg skulle bygge den.
- Hvad, er den ikke ægte? - Nej.
- Vent... - Specialfremstillet?
Ja, den er utroligt kompliceret!
De måtte finde de originale tegninger af det originale skrog,
udarbejde motorernes position, hvorfor den har en centermotor.
Det var utroligt kompliceret, og jeg har gjort det.
Og jeg har lidt historie med,
for en stor pris, tilbage til Sydøstasien.
Men den er falsk. Det er dybest set en byg selv-bil.
Er den baseret på chassiset fra en Boble eller Triumph Herald?
- Det er et formålsbygget chassis. - Den får en toliters Pinto-motor.
- Præcis. - Det er et specialbygget chassis.
- Og helt nye motorer. - Hundrede tusind for...
Hvad vi har her, er vist...
Kan vi bruge biler? Vi har en Corvette her.
Det er bestemt en Corvette. Det er der intet galt med.
- Stor motor, billig. - Ja, plastik og billig.
En Mercedes G-Wagon, hvilket den er.
- Og en Rover 90. - Ja.
Det er jeg faktisk enig i.
Jeg har lige tænkt på noget.
Jeg har ikke døbt min båd.
Så jeg organiserede hurtigt en officiel ceremoni.
Må Gud velsigne dette skib og alle, der sejler i hende.
Sådan går det også, når dronningen gør det.
Det gode er, at jeg nu har en flaske vin på min båd,
der i øvrigt hedder Duma.
- Gør den det? - Jeps.
Det betyder "bådmaskine."
Med dåbsceremonien gennemført og regntiden forbi,
var det tid til at begynde vores episke, 800 km lange rejse.
- Tak. - Undskyld!
Vi er under vejs. Duma er mobil.
Jeg bemærkede, at Hammonds båd hedder Razzle Dazzle.
Sofistikeret, ikke?
Første etape af vores vandrejse
involverede en spurt over søen Tonle Sap,
og jeg havde glædet mig til at slippe lidt fart og kræfter løs.
Men desværre var det ikke muligt.
Problemet er, og det er stort,
at på trods af et enormt uvejr
er søen 130 km bred,
og på denne tid af året burde den være det femdobbelte.
Det er ikke den bedste kameraføring, og det undskylder jeg for,
men det viser vist min pointe.
Denne vej her går rundt om søen.
Men i øjeblikket er søen kun så stor.
Den er bare ikke stor nok, og det betyder, at den ikke er dyb nok.
Og bare rolig. Ironien er ikke gået mig forbi.
En mand, der har været vært i et bilprogram i 30 år
begrænset til 11 km/t på grund af global opvarmning.
Er din båd ved at, hvordan skal jeg sige det, skide?
Nej. Er det mudder?
Ja. Du går på grund.
Jeg bruger dybest set en båd på en mark.
Det skete ikke i Miami Vice.
Det lave vand var ikke det eneste problem.
Vi måtte også døje med en undervandslabyrint
af skjulte fiskenet.
Det er ikke rart.
Det lyder ikke godt.
Jeg vender.
Hvad har han sejlet, 100 meter?
Hvad helvede har du lavet?
- Jeg har mit kamera... - Det ved jeg ikke.
- Du... - Hammond!
Hvad? Hold op med at støde ind i mig!
- Sidder du fast? - Nej, jeg ville bare lige stoppe her!
Jeg har fanget et net.
Hvorfor skærer du det så ikke bare af?
- Hvorfor sker det ikke for dig? - Hvad?
Hvorfor bliver dine skruer ikke fanget i net?
Jeg har ingen skruer. Det er en PBR! Det er en jetbåd! Jeg har to jetmotorer.
Virkelig?
Nå.
Jeg overlod Hammond til at få sine skruer fri...
Der! Det er problemet!
...og sejlede videre med admiral Langsom.
James Mays båd er den slags ting,
som jeg kan forestille mig, at prins Charles fik som barn
til at lege med i badekarret.
Min båd er derimod designet til kamp.
Da USA's militær midt i 60'erne indså,
at de havde brug for en hurtig patruljebåd
til Sydøstasiens lave floder,
gik de til Hatteras,
der var en velanset bådbygger i Amerika og sagde:
"Du ved nok, den der lystbåd, du laver?
Den ti meter lange mor og far-båd med plastikskrog?
Kan du ombygge den? Ryk motorerne fremad.
Giv den jetmotorer i stedet for skruer.
Giv den 400 kilometers rækkevidde og en marchhastighed på 25 knob."
En enorm opgave.
Og Hatteras havde den klar på seks dage.
Seks dage!
Det, de skabte, var legendarisk.
Men jeg måtte stadig få den specialfremstillet,
fordi der i dag ikke er nogle funktionelle PBR'er tilbage.
Og det finder jeg spektakulært!
De har reddet alle andre genstande fra Vietnamkrigen,
Huey-helikoptere og våben og kampfly og så videre,
men ingen tænkte på at sige: "Lad os redde en PBR."
Det er genialt design. Det er det helt oprigtigt.
Originale PBR'er havde to Detroit-dieselmotorer.
Ingen strøm, det er bedre i vandet.
Og dyser fra Jacuzzi.
Det er ikke gas. Dyserne var fra Jacuzzi.
Ja, dyserne gør det svært at styreved lav hastighed,
men derudover
kunne jeg krydse Cambodjas kæmpe soppebassin uden problemer.
Det er ikke godt.
Men tingene gik ret anderledes for mine kolleger.
James havde også fanget et net.
Ja! Tag den, din skiderik.
Mens Aquaman kæmpede med at komme om bord igen...
Pis.
...blev kølesystemet i Hammonds spidse Scarab fyldt med mudder.
Det er meget værre end net omkring skruerne.
Og lige efter James havde tørret sig af,
måtte han en tur under båden igen,
fordi hans indsugning også var fyldt med mudder.
Det betød, at jeg måtte tilbage og agere slæbebåd.
Klar til stoppet? Du vil synes om det her.
Lort.
- Undskyld! - Clarkson!
Jeg har dig.
James insisterede på at binde bådene sammen,
hvilket jeg kunne filme omgivelserne.
Men til sidst var vi tøjret sammen og på vej ud for at lede efter Hammond.
- Der er han! - Jeps.
Hammond ohøj!
Jeg... hader både!
Jeg tænder hornet.
Den internationale møgredning er på vej.
Gad vide, hvor mange
lavkvalitetspornofilm, der er optaget på Hammonds båd.
"Hej, vil du med ud og have en omgang?"
Hammond, hvor meget sæd har du fundet på den båd?
Hold op, jeg har prøvet at blokere tanken hvert...
At gå under dæk er helt ærligt som at klatre ned i en teenagers sok.
Med begge de ødelagte både tøjret til Thunderbird 2,
tøffede vi videre, indtil natten faldt på.
Har du en projektør på den båd?
Ja.
Halløjsa!
Mange timer senere, efter kun 16 kilometer,
var vi lettere utilfredse.
Men så...
James? Er det lys?
Ja.
Jeg tror, det er byen Pursat.
Den er ikke helt i bunden af floden,
men vi burde kunne finde et hotel.
Efter at have parkeret...
Lort.
...tjekkede vi ind på byens eneste hotel,
og derefter, skrupsultne, satte vi os ned for at spise middag.
Men desværre var der ikke meget på menuen for Hammond.
Så det her er... Ja, det er guldsmede.
Jeg spiser ikke guldsmede.
- Du har aldrig smagt en. - Ingen spiser guldsmede.
- Det er fårekyllinger. - Jeg spiser ikke fårekyllinger.
- Det er vandbiller. - Jeg spiser ikke vandbiller.
- Det er taranteller. - Jeg spiser slet ikke taranteller.
Det er i hvert fald store edderkopper.
Sagen er,
at under Pol Pots tid
sultede de, og de var nødt til det.
Og de opdagede faktisk, at de var lækre.
Ved du, hvad Pol Pot betyder?
- Alle tror, det er hans navn. - Dårlig menu?
Der står for Politisk Potentiale.
Ligesom Jeremy Corbyn. Samme politik.
Du spiser en...
Det er en guldsmed.
Hvordan smager de?
Som guldsmede.
Jeg vidste, du ville have et problem.
Så jeg har bestilt hårdkogte æg til dig. Tag et.
Det er en fårekylling. Og faktisk... Se, man kan se den.
Spiser man den, eller renser man den og spiser kødet?
Åh gud! Der er en fugl i!
Hvad?
Det er måske lidt forbi min smag...
Helt ærligt?
- Det er ret afskyeligt. - Det er det!
Men hvis du har en socialistisk drone,
ligesom Storbritannien har Corbyn,
så ender vi med at spise det her.
Efter vores festmåltid var det sengetid.
Og vi blev vist til husets bedste værelser.
Vent, er det...
Kører den generator hele tiden?
Larmen...
Kan den slukkes? Nej.
Slukkes?
Nej? Okay, det er umuligt at tænke, hvordan det kunne blive værre.
Og der var det.
Det...
Hvad er det her? Hvorfor er de...
Hvad er det i en voksen mands soveværelse?
Daggryet var storslået.
Og der var ikke brug for at vække kameramanden for at filme det,
for ligesom os havde de ikke fået lukket et øje.
Det...
Det.
- 04.26. - Ja.
Ved midnat,
klokken to, stopper musikken,
- og hundenes gøkonkurrence begyndte. - Ja.
- Indtil kl. 04.26, hvor hanen begyndte. - Ja.
Indtil klokken fem, hvor fiskerbådene satte ud.
Hvorfor opfinder de ikke en lyddæmper?
De har ikke lyddæmpere til dem eller til generatorer.
Det er simpelthen bare ikke nået til denne del af verden.
Hvorfor gør vi det her?
- Det er en bådferie. - Ja.
- Det flydende liv. - Genialt.
Glamouren.
Som opmuntring besluttede vi at shoppe efter proviant.
Og der ventede os en overraskelse,
for denne by var Østens Venedig.
Der var flydende huse med satellit-tv,
flydende værksteder,
flydende supermarkeder,
et hospital og endda en kirke.
Se. Det er hovedgaden.
Så de har flyttet byen til...
- Ja, til, hvor søen er... - Ja.
- ...byen ligger altid på kanten af den. - Ja, den flytter sig selv.
Hvad har vi brug for?
Ørepropper. Og sovepiller.
Noget til at skylle pillerne ned med. Jeg tænker stærk øl.
Ja.
- Måske så stærk, at det hedder whisky. - Ja.
Ja, den øl. Hvis det er okay, vil jeg købe lidt rengøringsmiddel.
Ja, på grund af pornografien på din båd.
Hvad, der er foregået dernede, er ikke til at tænke på.
Desværre afslørede navigationen af disse travle gader
PBR'ens akilleshæl.
Dens egenrådig styring ved lav hastighed.
Oh gud!
Se den. Den er drejet helt mod venstre.
Bare koncentrerer dig om...
Lad være!
Så den her skal nu...
Den her skal tilbage,
og den skal fremad.
Nej, det fungerede ikke.
- Baglæns. - Skal du købe noget her,
for nu er vi her.
Efter endelig at have brast ind i den rigtige butik,
gik vi i sving med at laste forsyninger.
Jeg har mopper.
Der står øl.
Har du
piller til...
Ja, men til at sove
elefant. Så stor.
Men ikke... Nej. Det kunne slå ham ihjel.
- Det er det, jeg mener. - Nå ja, okay.
Efter vores indkøb
fortsatte vi vores rejse over den lave, netinficerede sø.
Jeg sejler under egen kraft lige nu.
Temperatur og tryk ser godt ud.
Hammond havde også repareret sine motorer.
Men han vovede ikke at tænde dem af frygt for at ødelægge dem i mudderet.
Så han blev stadig slæbt.
Jeg fandt en meget gavmild og generøs, lokal fisker,
der ville slæbe med bag sin lille båd.
Og den har ingen lyddæmper.
Den båd var ikke stærk nok, så han fandt en ven, og så en anden ven,
og de har bundet alle deres både sammen.
Ingen af deres motorer har lyddæmpere.
Og nu bevæger vi os med en fart, der er for lav til at måle.
Gud!
Ulig mine kolleger kæmpede jeg ikke med et Dickensk fremdriftssystem.
Tak.
Men jeg var stadig løbet ind i et problem.
Dette er søens ende. Jeg klarede den.
Og der er floden, tror jeg, derovre.
Men mellem den og mig
er der en lille forhindring.
Flodens udmunding var absolut proppet
med tætpakket ukrudt.
Så for at nå igennem droppede jeg at være langsom og forsigtig
til fordel for mine gamle venner
fart og kraft.
Kom så! Rejs dig!
Ja!
Nej, det er gået helt galt!
Ja, den sidder fast.
Jeg tror, min indsugning er fyldt med blade.
I mellemtiden
ude på søen
blev mit liv værre.
En opdatering på situationen: Jeg er løbet på grund.
Jeg kan ikke engang vende båden mod vinden, fordi den sidder fast.
Og der er et uvejr på vej.
Og min kamerabåd kunne ikke hjælpe,
for den var også gået på grund.
Se de stakler.
Og så, for at tvære det rigtigt ud...
Sidder du fast? Jeg troede, du ventede på mig.
Nej, jeg sidder fast. Men min båd er ikke stærk nok til at slæbe
- i det her vejr. - Jeg kan intet gøre.
Jeg troede, du ventede på mig. Jeg vidste ikke, du sad fast.
Jeg er ked af det!
For fanden da.
Åh gud!
Tilbage i salatmarken havde jeg hvervet de få resterende lokale,
der ikke arbejdede for James og Richard.
Den bevæger sig faktisk.
Ja...
Den mægtige PBR er blevet befriet af de lokale!
Snart blev jeg også slæbt.
Så jeg havde tid til at reflektere over, hvor forfærdelig vores bådferie var.
Det er en farce. Vi har det halve Cambodja i vandet
for at befri os fra fiskenet og reb
og prøve at trække kamerabådene ud. De sidder alle fest.
Det er noget fis!
Sidder du fast?
Ja? Sidder han fast?
Okay.
De sidder allesammen fast.
Men til sidst fandt Hammond og jeg dybere vand
og kunne fortsætte under egen kraft.
Jeg har to motorer!
Det er Clarkson! Kalder kommandør Clarkson.
Godt, venner.
Velkommen, først og fremmest. Det er rart, I er her.
Men vi har ikke tid til fornøjelser.
Problemet er en anseelig mængde planter,
og den her kan alt andet end at sejle igennem dem.
Problemet var, at mine kæmpe V8'ere
sugede bladene ind i dyserne og stoppede dem til.
Så Hammond og May besluttede at skære en vej
gennem grøntsagsbedet med deres gammeldags skruer.
Så er vi på vej ind i sivene.
Hånden på gassen.
Og derefter blev jeg slæbt igennem af en lokal.
Jeg er på vej gennem salaten.
Forhakket af Hammond og May med deres skruer fra 1800-tallet.
Den bryder sig slet ikke om det her.
Jeg holder øje med temperaturerne. De stiger allerede.
Den hænger lidt fast.
Kom nu, båd.
Men vores salathakkere blev ved med at hakke.
Hammond, det åbner sig deroppe. Se. Kan du se? Omkring 200 meter.
Ja, rent vand. Ja.
Ja!
Jeg er ukrudtsfri!
Sikken sejr for antikviteten, ikke?
Derefter sejlede vi gennem en snæver kanal, som de lokale fiskere havde skabt.
Ved du, hvad det fanatiske ved de planter er,
bortset fra at de ligner kæmpe bladpersilleblade?
Det er, at ifølge en lokal, hvis jeg forstod ham ret,
var de her ikke for ti dage siden.
Og nu er der kilometervis.
Ti dage.
Forestil dig, at man kunne dyrke grøntsager så hurtigt.
Glædeligvis åbnede floden sig til sidst,
og endelig, efter to dages frustrationer,
kunne vi alle give fuld gas.
Det var særligt skønt for mig,
for det betød, at jeg endelig kunne styre.
Ja! Se den fart!
Farten!
Du godeste!
Kom så, bådmaskine! Duma!
Men husk, da jeg sagde, at vi alle kunne give gas...
Brændstoffet og temperaturen ser fine ud.
Olietrykket er fremragende.
Så sejler jeg vist.
Nu var vi på Tonle Sap,
den eneste flod i verden, hvor strømmen ændrer retning
med årstiden.
Og straks havde Hammond og jeg vigtigt arbejde at gøre.
Skal vi se, hvem der har den hurtigste båd?
Det er så undgåeligt.
Vi prøver et dragræs.
Og så vil han se, hvor overlegne jetmotoren er.
Jetmotorens øjeblikkelige moment og acceleration.
Med en fjern bro som målstreg
stillede vi op til ræs.
Tre, to, en, nu.
Åh nej!
Der kan I se. Det er forskellen. Jeg bruger jetmotorerne.
Og farvel, hr. Hammond.
Nu er jeg oppe på planet.
Åh nej! Se ham!
Han kommer tilbage efter mig!
Kom så!
Nej! Kom nu, Bådmaskine! Du kan godt!
Nej! Jeg kan ikke acceptere det!
Jeg gør det! Kom så!
Her er målstregen!
Ja!
Nej!
En modbydelig, lille birminghamgenser i sin HMS Pornografi!
Efter at have tabt dragræset
foreslog jeg en bremsetest ved høj fart.
Klar? Der er fuld kraft på mine jetmotorer.
Og jeg sætter den i fuld bak.
Straks sænker den dyserne, og vandet skyder fremad i stedet for.
Hvad Hammond ikke vidste, er, at dette er PBR'ens festnummer.
Tre, to, en, nu.
Kors!
Ja, det må jeg indrømme. Den vandt du.
Sikken gennemblødning. PBR'erne er berømte for
at kunne standse helt på deres egen længde, 10 meter.
Der drypper stadig vand ned ad kameraet. Se. Fra bølgen.
Jeg har vist lige bevist, at den historie er sand.
I mellemtiden flere kilometer bagude
havde jeg sømmet i bund for at prøve at indhente de andre.
Pis!
Min pude faldt i vandet.
Lort!
Hvis jeg styrer helt til højre...
Stop.
Hvad helvede...
Hammond, du skal prøve at springe på bølgerne. Det er sjovt!
Du har ret!
Richard Hammond leger på bølgerne.
Hvad kunne der dog gå galt?
For en gangs skyld er en brand usandsynlig.
Pis! Jeg nyder det!
Jeg må ikke nyde at sejle.
Mens May underholdt de lokale,
nærmede Hammond og jeg os Cambodjas hovedstad.
Ja! Phnom Penh!
Det er Phnom Penh lige forude.
Jeg er lettere forbløffet.
Ingen sagde til mig, da jeg dumpede i mine højniveaufag,
at jeg en dag ville sejle en PBR
ned ad Tonle Sap-floden på vej ind i Phnom Penh.
Hovedsageligt fordi Cambodja dengang
var helt umulig at komme ind i,
fordi det var styret af den værste galning nogensinde,
Pol Pot.
Manden dræbte 25 procent af Cambodjas befolkning.
Femogtyve procent.
Han sagde, at enhver, der kunne tale et fremmedsprog,
havde bløde hænder eller bar briller,
enhver bare lidt intelligent, skulle slås ihjel.
Hvis I ikke har set filmen The Killing Fields, så se den.
Det bør I.
Så får I en idé om grusomhederne.
Efter at have parkeret besluttede vi at vente på James ved FCC.
Jeg tror, at det må være en af verdens fedeste barer.
Dengang Cambodja var, lad os bare sige en tynget nation,
var det her, alle de udenlandske journalister
fra alverdens medier plejede at mødes og få en drink.
Deraf FCC. Udlandskorrespondenternes klub.
Da der faktisk var en slags romantik i journalistik.
Og udgiftskonti.
Og druk. De drak en masse.
- Man kan føle det i lokalet. - Ja.
- Det har set... - Man kan fornemme...
- ...nogle intelligente, spritstive sind. - ...skrumpelever.
De plejede at komme her med de våben, de havde "fundet,"
drikke sig helt i hegnet og skyde ud fra altanen.
Man kunne skyde efter ølflasker,
men med AK47'er. Jeg har drukket 17 øl...
Nu tager vi en ordentlig slåskamp.
Og så skriver jeg min artikel
- med en brækket næse. - Ja.
Efter vi havde hævet et glas eller ti for fortidens spøgelser,
ankom James endelig.
Og vi besluttede at købe nogle ting
for at gøre livet om bord lidt mere behageligt.
Ramte forbi.
Skal vi ikke køre på markedet først?
Et rigtigt lokalt marked for de lokale?
- Ja. - Ja, lad os køre derhen.
- Kom så! - Ja.
Den bruger en forbrændingsmotor.
Hvad global opvarmning?
Til sidst fandt vi det lokale marked,
og straks blev vi distraheret af de flotte ure.
Det er et Breitling.
Jeg troede, Breitling ville passe bedre på deres udstilling end det her.
Se, et Hublot. Det er et stilfuldt ur.
Det er... Og så let
for sådan en udsøgt kvalitet.
- Ja? - Og alle de diamanter.
- Kan du lide Omega? - Omega?
Se, her er mit Omega, og det her er orange,
men ellers identisk på alle måder.
Jezza.
De har ikke indset det, men der er et guld-Rolex,
og der er et Planet Ocean Omega.
Jeg har lige spurgt, hvad et Seamaster koster. 3.000 pund i Storbritannien,
- ikke? - Jo.
- Gæt, hvad de koster her. - Det ved jeg ikke, 2.000?
Halvtreds pund.
- Halvtreds pund? - Jeg ved, deres profitmargin er lav,
men det er enestående.
Det må betyde, at fortjenestemarginen på de ure er enorm.
Præcis.
Halløjsa.
Er det et ægte jaguarbælte?
Jeg har en Jaguar.
Hvad koster det?
Femogtyve, og her, fordi du er en rar fyr.
Ja.
Behold dem. Tak.
Intet på Guds grønne Jord irriterer mig mere
end europæere, der prutter om prisen på steder som dette,
fordi de prutter over en dollar.
Det er lige meget for dig. Det er lige meget.
Og det betyder meget for dem.
- Betal nu bare prisen. - Ja.
- Hvor meget? - Femoghalvfjerds.
Hvad? Jeg håbede på 25...
Efter at have hamstret luksusvarer
gik vi ud i søgen efter mere praktiske ting.
Hejsa, madlavning.
Ja.
- Noget, der skaffer fluer af vejen. - Her.
Flue...
- Taser? - Taser?
Kors.
Ja, selvfølgelig. Gud!
- Tak. - Tak, du er en redningsmand.
Det er meget varmt.
Hvad er det for en kvinde med gulddragten på?
Den ser hinduistisk ud.
- Er den meget gammel? - Ja.
Er den?
- Er de også gamle? - Ja.
Må jeg få en til den anden armhule?
Efter at have købt det fornødne til at gøre en flydende nat mere behagelig
tjekkede vi straks ind på et femstjernet hotel...
- Godaften. - Godaften.
Det er meget venligt af jer. Tak.
...og gik i baren på tagterrassen.
Så det er regeringsbygningen der.
Se lyset.
Det er så klogt, for det ligner gardiner.
Det ligner teatertæpper, der åbner og lukker.
Så det er der, premierministeren opholder sig?
Nej! Lad være!
Er han der ikke?
Kald ham ikke "premierminister."
- Hvad er han så? - Sjovt nok
læste jeg Financial Times, og jeg har gemt det. Vent.
Hr. Hun Sen, hersker i 31 år,
der insisterer på at blive omtalt som:
"lord premierminister og øverste militærkommandør."
Så når du omtaler ham,
skal du sige: "lord premierminister og øverste militærkommandør."
Hans kone, Bun Rany,
er officielt kendt som:
"Mest ærværdige og retskafne, geniale person."
- Jeg vil kaldes... faktisk... - "Mest ærværdige
- "og retskafne, geniale person." - "Geniale person."
Det skal I to begynde at kalde mig.
Efter lidt mere snak gik vi i seng.
Eller en af os gjorde.
Jeg har maling, pensler og spraymaling.
Hvor er cyklerne?
De er her, tak. Mange tak.
Jeg følger efter dig.
Næsten morgen installerede jeg mit nye toiletbræt
og aircondition.
James installerede sit drinkskøleskab,
og efter Hammond tog sin nye skjorte på,
tog vi afsted.
Og det var straks svært at holde masken.
Vi har lavet spøge med hinanden før,
men jeg tror ikke, vi har lavet en, der er så god.
Richard Hammond kan intet se derfra
og aner derfor ikke, hvad James og jeg har gjort.
SÆDDRYPPEREN SCARAB
Venner, det er første gang, vi har sejlet
under egen kraft alle tre.
Ja, det er rart.
Det er ikke så rart, vel?
Ved du, hvad der ville være bedre?
Tak.
Meget morsomt.
Vi var nu 240 kilometer inde i rejsen og forlod Tonle Sap
for at sejle ind i verdens mest ikoniske flod,
den mægtige Mekong.
Og jeg gav den fuld gas i min jetbåd.
Det er New Zealand-jets, og de er legendariske!
De vandscootere man lejer på ferien,
de har ét kompressorhjul og ét rør.
De suger vandet ind og skyder det ud bagved. Og så er der fremdrift.
Jettene her er lidt anderledes end to-takts-kompressorhjul.
Et suger vandet ind og får det til at rotere,
skyder det ind i det næste, der presser det ud bagved.
Øjeblikkelig acceleration, og en hel masse af det.
Speedbådssejlads.
Der var virkelig en af de her med i Miami Vice.
Don Johnson sejlede rundt i den med ærmerne smøget op og var sej.
Det er faktisk en Scarab Thunder.
Og den blev bygget specifikt til en tv-serie ved navn Thunder
med Hulk Hogan. Den spillede i en sæson.
Den var noget lort. Men båden eksisterer.
En anden sjov ting ved både er,
at når man har en bil,
kører man den aldrig ved maksimale omdrejninger hele dagen.
Men det gør man med både.
Har du nogensinde sejlet en båd, hvor den bare har fået fuld gas
fra det øjeblik, du startede den og gennem hele dagen?
Ja, jeg havde en Renault Clio-firmabil en overgang, og den kørte jeg sådan.
I mellemtiden langt bagude
funderede jeg over denne utrolige flods enorme størrelse.
Her er en statistik.
Mængden af fisk, der fanges i Mekong er 13 gange større
end mængden af fisk, der fanges
i alle Amerikas indre farvande kombineret.
Tres millioner mennesker afhænger af Mekong for mad og beskæftigelse.
Tres millioner mennesker.
Så at ødelægge den med ting som opdæmning
kunne være lige så slemt som en atomkrig.
Længere forude prøvede Jeremy og jeg at gøre
et professionelt indtryk ved den vietnamesiske grænsekontrol.
Det fungerede ikke.
Ja.
- Hej. - Tak.
Vi er erfarne rejsende på gennemrejse.
Ja, vi er faktisk født på både.
Hammond,
jeg er ked af det, men tolderens hund er død.
Åh nej. Sikket dårligt tidspunkt at ankomme på.
Så han er nok ikke i særligt godt humør.
Goddag.
Jeg begynder at tro, at der måske er menneskeskabte fibre
i min skjorte. Den er ubehagelig.
Da papirarbejdet var klaret,
fulgte jeg søens kutyme med flag...
Sådan.
...tog en sort PBR-baret på...
Ja.
...og brølede ind i 'Nam.
Pludselig føles PBR levende og frisk.
Det er det her, den er bygget til.
At tæske ned ad Mekong-floden i Vietnam.
I Cambodja er Mekong-floden nærmest tom.
I Vietnam er floden fuld af handelstrafik.
Jeg var også i Vietnam nu,
og noget slog mig.
Jeg har været et fjols, for jeg giver den fuld gas,
men den sejler kun 23 km/t, godt 11,5 knob.
Og jeg prøver at indhente folk, jeg ikke gider være sammen med alligevel.
Så jeg besluttede at tage den med ro og finde min nye fiskestang frem.
Det fungerer virkelig.
Jeg burde have en spinner eller sådan noget på, men...
Ja, det er fiskeri
på det sted i verden, der har den tætteste fiskebestand.
Efter få kilometer drejede jeg væk fra Mekong
og bad Hammond om at følge mig ind i byen Chau Doc.
Og denne gang, da vi ankom
under endnu flere embedsmænds vågne blik,
var vi fast besluttet på at parkere godt.
Jeremy, du har nu fat i min båd, og jeg er ikke om bord.
Hvad?
Jeg er ikke om bord, og den er ikke længere fortøjret.
- Var den ikke fortøjret? - Nej, den er gået løs.
Hvorfor fortøjrede du den ikke?
Det troede jeg, at jeg havde gjort.
For Guds skyld, din båd har revet sig løs.
Jeg hentede hurtigt Richard, så han kunne få fat i sin båd.
Det var resultatet på "Hvor ender den henne?" -prøven.
Ja, præcis. Nu ved vi...
Vi ved, hvor strømmen fører hen.
Den vej.
Det er alt, vi behøver vide.
Endelig fik vi fortøjret os til noget landjord.
Og sådan skal det gøres.
Og det var nu, Hammond forstod vitsen.
Jeg har lige set det.
Hvad?
Hvad I har gjort ved min båd.
Har jeg...
- Ja, hele dagen. - Hvordan har jeg ikke set det
- hele dagen? - Du har ikke set det hele dagen.
- Du har været igennem Cambodjas told... - Ja.
...Vietnams grænsepoliti,
- Vietnams told. - Åh gud.
- Du har sejlet... - Jeg har vinket...
...nok 160 km ned ad Mekong.
Jeg har vinket til folk. Hej!
Sagen er, at det giver uheld at skifte navn på en båd.
Åh gud.
Det lader jeg dig fundere over.
Det er derfor,
vi har parkeret her på dette snævre sted
og er kommet til den her by, fordi...
Jeg vil fortælle en historie.
Den 31. januar 1968
blev byen Chau Doc løbet over ende
som en del af Tet-offensiven.
En flåde af PBR-både satte ud for at redde amerikanere,
mens andre dækkede evakueringen med en stødt strøm af maskingeværsild.
Det viste sig så, at i et hus nær hospitalet
var en 24-årig amerikansk sygeplejerske ved navn Maggie Frankot fanget.
Hendes jeep var skudt i stykker.
Der var kampe overalt.
Viet Cong-soldater havde omringet hendes hus.
Nogle af dem var endda indenfor.
Specialstyrker sejlet ind med PBR'er
nåede til sidst Maggies position.
Efter en stor kamp
blev hun trukket ud af huset med at såret knæ
og båret om bord på en af de ventende både.
Derefter blev soldaten, der stod bag heltegerningen,
sergent Drew Dix, hædret med en medalje fra præsidenten.
Men kaptajnen på PBR'en,
der sejlede hende væk fra byen og i sikkerhed,
en mand ved navn
løjtnant William H. "Buddy" O'Brien gjorde det endnu bedre,
fordi et år senere
giftede hun sig med ham.
De burde kalde den kærlighedsbåden.
Eftersom det var ved at være sent,
besluttede jeg at stoppe og bruge mit improviserede køkken
til at producere noget, jeg havde lært på en ferie.
- Jeg kom til Vietnam, som du ved. - Ja.
Og om morgenen lærte jeg vietnamesisk.
Og om eftermiddagen tog jeg et kursus i at lave pho.
Mange tror bare, at jeg er et kæmpe fjog,
der ikke kan trække kabler til et stik.
- Det er ham fra Top Gear. - Og det er helt rigtigt. Det er jeg.
Men... kan du lide løg?
- Ja. - Ja.
Det her er kvalitetskød.
Jeg fristes til at stege det lidt på skeen.
I pho er der 124 forskellige urter og krydderier.
Bilelementet i vores bilprogram er lidt mindre fremtrædende
lige nu, fordi vi taler om madlavning om bord på en båd.
- Men om et minut... - Ja.
...eller om et sekund, klipper de tilbage til James...
- Ja. - ...der vil snakke om
- et eller andet mekanisk. - Du har ret.
Hør den interessante rytme.
Min motor går ind og ud af takt med motoren i kamerabåden.
Kan I høre det
Hvis jeg ændrer omdrejningerne med en lille smule...
Sådan. Så er den klar.
Tak.
Det er faktisk ikke dårligt.
Prøver du bare at være flink?
Nej. Det er oprigtigt godt.
Se den udsigt.
Efter vi havde spist os mætte, var det tid til at rydde op.
- Pas på, den er varm. - Ja.
Slip.
Se, hvor stort et geni, jeg er.
Vi forurener ikke floden, i øvrigt. Det er rent...
Det giver næring, ikke? Det er ikke...
- Det er biologisk nedbrydeligt. - Det forurener ikke.
Til alle jer, der skriver ind: "I forurener floden,"
vil jeg svare med: "Nej, vi gør ej."
Du er en idiot.
Der er de, tror jeg.
Ja.
May, er det dig, der kommer ud af mørket?
Ja. Ohøj.
Perfekt timing. Vi skulle lige til at sejle. Vi skal finde Mekong.
Vent, jeg troede, vi skulle have pho.
Det har vi fået. Den var lækker.
Beklager. Jeg ville gemme noget, men Richard smed det i floden.
Han smed din portion i floden.
Mange tak for det efter min hårde dag.
Desværre ville hans dag blive hårdere,
fordi vi skulle finde Mekong igen,
og kun jeg var udstyret til natsejlads.
Nå, en opdatering.
Jeg styrer efter min pandelygte,
der er spændt fast på flagstangen foran.
Lort.
Hvorfor ender jeg altid uden lygter?
Hver eneste skide tur.
Og for at gøre tingene være...
D'herrer, min motor er i stykker.
Den overopheder slemt. Den er begyndt at sprutte og hoste.
Grunden til de problemer er,
at du har skiftet navn på din båd.
Men det var jo ikke mig, vel?
Eftersom jeg var den eneste med GPS og ordentligt lys,
var det op til mig at navigere.
Jeg så lige en lille passage. Vent.
Der er den. Der er en passage.
Følg mig!
Jeg ved, det ser tvivlsomt ud, men det er vejen tilbage til Mekong.
Men så snart jeg havde drejet, indså jeg, at jeg havde et problem.
Ikke flere planter. Gud, nej.
Om lidt skal jeg under båden
og pille salat ud af mine dyser.
Og ganske sikkert, 100 meter senere...
Jeg er gået i stå. Jeg har ingen fremdrift.
Jeg løste det ved at betale en lokal for at rense indtaget.
Og så drog jeg videre med ham og vores tolk som selskab.
Det var nyttigt, da jeg kunne opklare noget,
der havde undret mig.
Kan du svare på noget for mig?
Min båd hedder Duma.
Og alle griner, når jeg siger: "Duma."
Alle griner af en grund.
Men det betyder "Bådmaskine."
Hvorfor er det sjovt?
Udtalen er den samme som
"...din mor" på vietnamesisk.
Hvad?
- Ja. - Du laver sjov.
- Nå. - Ja.
Jeg mister fremdriften.
Lort. Jeg hænger fast i et træ, stort problem.
Eftersom det var sent, og Hammonds båd kørte dårligt,
og jeg hang fast i et træ,
besluttede vi at slå lejr.
Og vi vågnede næste morgen i et tæppe af nedbør
uden at ane, hvor vi var.
Det hele minder lidt om en engelsk bådferie, ikke?
Jo.
Hvorfor drejede han væk fra Mekong?
Han ville pludselig stoppe og lave et historieprogram.
Nej, han lavede også et madlavningsprogram i aftes. Det gik du glip af.
Min pho var så let og smuk.
Manden vil se mig.
De vil få ar for livet.
Godmorgen.
Hvis han falder i sammen med sin egen bæ
- i toiletkummen... - Bukser.
- ...og kommer op med den på hovedet. - Så vil nogen sige:
"Der er en særdeles stor lort i floden her til morgen."
Med morgenens afvaskning gennemført
var det tid til at fortsætte.
Og eftersom det var Jeremy, der havde sendt os på vildspor,
besluttede vi, at det var op til ham at få os tilbage på rette spor igen.
Du leder an. Værsgo.
Vi finder snart Mekong igen.
Ja, det håber jeg. For din egen skyld.
Jeg indrømmer, at vi er aldeles faret vild,
og ingen af kanalerne er markeret på kortet.
Få kilometer senere, selvom vi stadig ikke var på Mekong,
fandt vi et flydende marked
og besluttede at købe morgenmad.
Det er ikke helt et supermarked, vel?
Hvordan kan jeg... Hvor... Hvad gør jeg?
Du sejler derind,
lægger dig ved siden af en båd, hvor varerne ser gode ud og køber du dem.
Det viste sig at være let for Richard og James.
- Tak. - Tak.
Men for mig i den ustyrlige PBR...
Åh gud.
...helvede.
Jeg kan ikke styre den. Så for pokker.
Undskyld.
Jeg må bare...
Åh nej.
Hammond, jeg har ødelagt dit vindue.
Ja, det kan jeg se.
Hold op med at bippe!
Hej, kære. Hvad er det? Nej?
- Halvtreds cent. Okay. - Ja.
- Okay. - Jeg har købt...
Hvad er det?
Flyt jer!
Undskyld. Ja. Jeg sejler herover. Jeg mente...
Nej, lad være... Drej ikke rundt igen.
Åh nej. Undskyld.
Tomater, fremragende.
- Og et løg. - Tak.
Det aner jeg ikke, hvad er.
Vent. Det ser godt ud for en gangs skyld.
Åh nej! Den er på vej den forkerte vej.
Åh gud. Undskyld. Jeg ødelægger hans ror.
Min skyld. Ja...
Til sidst tog jeg tomhændet derfra.
Men mens James lavede morgenmad,
fandt vi Mekong.
Men desværre var det ikke enden på vores problemer.
Hvis vi fulgte den her del af Mekong, eller den her,
eller enhver anden, ville vi ende i havet.
Og at undgå enhver form for hav i vores flodbåde var afgørende.
Så vi måtte finde en anden vej gennem deltaet.
Dette betød, at vi igen måtte dreje væk fra Mekong og ind i en anden kanal,
hvilket gjorde Hammond meget vred.
Ja, det ser fremragende ud. Endnu en skide kanal!
For Guds skyld.
Hammond, hvis jeg stadig havde 50-kaliber-maskingeværer på fronten,
lover jeg, at jeg ville skyde dig lige nu.
Ja, det er der en grund til, at du ikke har,
for du ville sikkert miste dem.
Ligesom du mistede den enorme flod,
ville du miste dine enorme maskingeværer.
Det kan umuligt være den her vej.
Jeg var overbevist om, at vi sejlede i den rigtige retning
og af de rette årsager.
Men stadig, ingen af kanalerne var at se på mit satellitsystem.
Okay.
Vi sejler sydpå. Vi sejler den forkerte vej.
Hvis vi snor os lidt, skal det nok gå.
Jeg tror, der er et venstresving her.
Tager vi det, hjælper det os nok med at finde den rigtige Mekong.
Eller sender os mere på vildspor.
Jeremy Clarkson, vil du genoverveje det? Nu har du chancen.
Rolig.
Til sidst kom vi til et T-kryds i floden.
Hvilken vej er det så?
Okay, venner, vi... Drej til højre, James.
Jeg fulgte James, hvilket betød, at Jeremy instruerede os bagest.
Så det højresving, du udmeldte med absolut sikkerhed, er baseret på hvad?
Håb.
Hammond, når du kommer igennem, kan du så se, om jeg også kan?
- Hvad? - Hammond.
Det vil ikke fungere.
Der var vist ikke plads.
Tak, Hammond.
Jeg skulle jo igennem, før jeg kunne vende mig om.
Ved du, hvad det betyder? Satellitsystemet er væk.
Det har jo ikke hjulpet os indtil videre, har det?
Vi har mistet det, der sendte os på vildspor!
Da vi fortsatte, begyndte problemet at komme ikke ovenfra,
men nedefra.
Jeg tror, at jeg rammer bunden af og til.
Det tror jeg også, at jeg lige har gjort.
Ja, jeg rammer bunden.
Vent.
Det er en blindgyde, for pokker.
Pis! Jeg er gået på grund.
Hvad er du?
Og jeg kan ikke vende. Red jer selv.
Men det var for sent.
For Guds skyld.
Jeg kunne være vendt om, men...
Jeg har ramt planterne igen.
- Jeg mister fremdriften. - Clarkson, kom ind.
Jeg mister fremdriften.
Og hvad leder du efter? Sympati?
Nu sad vi alle tre fast.
Det er noget lort, hva'?
Venner, her er situationen.
Ved brug af mit intellekt og geni
har jeg udregnet, at det er et tidevandsproblem.
Vi kan se, hvor tidevandet var.
Så vi skal bare vente på, at det kommer tilbage.
- Ja, men det falder. - Ja, det er min bekymring.
Uanset hvad vil vi hænge fast her et stykke tid.
Det er underligt nok et rart sted.
Bortset fra den langsomt fremkommende spand rådne mudder.
- Vil du have en tomat? - Nej.
- Vil du have en kartoffel? - Nej.
- Vil du have et løg? - Nej.
Venner, jeg har min iPad. Jeg kan se en film.
Der er et program på Prime Video. Det hedder The Grand Tour.
- Jeg kan ikke lide det. - Det er noget bras.
Der er én fyr med, jeg ikke kan snuppe.
Hvad tænker de lokale om os lige nu?
"De laver en film, og de har kvajet sig fuldstændig.
Endnu en time gik, og mens vandet stadig forsvandt,
blev det mørkt.
Efter at have ventet det meste af natten i en sky af myg på,
at tidevandet løftede os,
fulgte vi vejen tilbage og gjorde mere skade i processen.
Så broen, der ødelagde radaren på vej ind, på vej ud
slog den mine navigationslys, min projektør af og bøjede mit tag,
så nu slår jeg hovedet, hver gang jeg går forbi.
Jeg binder det her på som påmindelse om ikke at slå mit hoved.
Det positive var, at jeg havde fundet den rigtige kanal.
En rute, der ville føre os udenom Det sydkinesiske hav.
Desværre havde alle andre også fundet den.
Du milde!
Det er som en motorvej for vandlastbiler.
Jeg har aldrig set mage.
Og for at kunne styre med PBR'en
måtte jeg bruge motorvejen
så hurtigt, jeg kunne.
Jeg kæmper for ikke at ramme fragtskibene.
Nej, vent. Nej, jeg sejler højre om.
Højre. Jeg ombestemte mig.
Jeg er lige på kollisionskurs.
Se, hvor fyldt den pram er.
Hvis man så det ethvert andet sted, ville man sige:
"Gud, den er ved at synke."
Men nej, den tøffer bare videre.
Hvad helvede er der sket her?
Du almægtige!
Jeg tror, han er gået på grund
med bagenden, og nu har han vendt den.
Det er bare latterligt.
Du godeste. Det er slemt.
Hvordan har han gjort det?
Men det ville man også sige, hvis man så os i aftes.
Men snart var det ikke den eneste båd, der var i knibe.
Det lugter forfærdeligt. Og der er en masse røg nu.
Min højre motor overopheder.
Jeg tror faktisk, der er ild i den.
Men i det mindste begyndte det at regne.
Så jeg behøvede ikke bekymre mig for, at ilden spredte sig.
Du almægtige!
Da jeg er en gavmild sjæl, besluttede jeg at sejle tilbage for at hjælpe.
Vi går over i vådtilstand.
Jeg suser forbi James. Det ved jeg, at han nyder.
Her kommer det.
Clarkson!
Hvad er der galt?
Jeg har mistet fremdriften i begge sider.
Jeg kan faktisk reparere en ustabil skrueaksel.
Hvordan?
Løft båden op af vandet,
bestil nye dele fra Amerika,
og bed så en mand om at installere dem.
Med det råd udleveret, var jeg på vej tilbage.
Åh gud.
Vi håber at nå slutpunktet i dag.
Vi er nu 100 kilometer fra Vung Tau.
Men med det her tempo
er jeg ikke sikker på, om det sker.
For at opholde os så lidt som muligt
hægtede jeg mig på en kamerabåd, så jeg selv kunne reparere den på farten.
Den her tænder ikke på alle cylindere.
Den her duer heller ikke.
Jeg skifter tændrørene på alle cylindere.
Brandstoffet er beskidt her, så jeg skifter filtrene.
Jeg skal rense luftfiltrene.
Der er en lækage
i udstødningen med en sprængt slange.
Det skal jeg skifte, ellers synker jeg.
I gang med arbejdet.
Jeg overlod Richard til at reparere sin brændende si
og sejlede endelig væk fra regnen.
Åh nej!
Mit dyre Bell & Ross er helt dugget til.
Det er en bytter.
Endnu længere fremme havde jeg forladt kanalen
og var på vej ind i et af deltagets store udløb.
Det her er langt hjemmefra.
Det fragter en masse vietnamesiske træningssko til Panama.
Kraften er fin. Temperaturen er fin. Brændstoffet er meget...
Jøsses, brændstoffet er lavt. Du godeste.
Men det var faktisk okay,
for i det foretagsomme Vietnam
kan man tilkalde en slags Just-Eat-tankbåd.
Kursen er 120 grader.
Okay, jeg holder øje.
Og ganske sikkert, en halv time senere...
Her er han.
Se, det er service
fra en miljøvenlig båd.
Jeg er blevet gjort følge af Rainbow Warrior.
Den skaber faktisk en sø af sod.
Da jeg havde tanket op, sejlede jeg ind i det, der for min båd
er hjemme.
I dag er dette specifikke område kendt som den nationale biosfære.
Det er et af Jordens mest frugtbare områder.
Alt vokser her.
Vi kunne plante Richard Hammond her,
og så ville han være en meter højere i morgen.
Men amerikanerne plejede at kalde det noget helt andet.
De kaldte Snigmordernes skov.
Og det var PBR-drengenes job
at drive de snigmordere ud.
Det var ikke en let opgave, fordi vi taler om 1300 kvadratmeter stor skov,
der gennemløbes af 5.000 km floder og vandløb.
Det var det perfekte sted for Viet Cong at føre guerillakrig
mod Amerikas små, ubeskyttede krigsbåde.
I begyndelsen blev besætningerne trænet i Amerika af hæren,
derefter blev de trænet af Flåden,
og så fik de at vide, at de bare skulle komme og gå i sving.
De satte bogstaveligt talt fire teenagere
på en bevæbnet speedbåd og sendte dem derud
for at kæmpe.
Våben? Alle bådene havde to kaliber .50-maskingeværer foran
og et enkelt bagved.
Men udover det kunne kaptajnen bruge, hvad han havde lyst til.
Nogle brugte 40 mm granatkastere.
Nogle havde 60 mm-morterer.
Nogle havde raketstyr.
Nogle havde landminer til at efterlade på bredderne.
Og det var det samme anarki, når det angik luftstøtten.
Nogle PBR-kaptajner tilkaldte hurtige jetfly, når de blev angrebet.
Og nogle foretrak at arbejde sammen med angrebshelikoptere.
Men nogle foretrak at håndtere kampen alene.
Der var en fyr ved navn James E. Williams.
Han rundede et hjørne. Hans vej var blokeret
af otte fjendtlige både, der alle skød efter ham.
Så han beordrede sin forreste skytte til at skyde tilbage,
og så angreb han med fuld fart
og vædrede de fjendtlige både.
Derefter vendte han om
og angreb for fuld fart igen og vædrede dem,
der ikke var blevet forvandlet til pindebrænde i første omgang.
Det fik han Kongressens æresmedalje for.
Og det overrasker mig ikke.
Man kunne selvfølgelig forestille sig, at en plastikbåd ville være
et let bytte for en snigskytte, der gemmer sig i underskoven.
Men det er den ikke, som jeg nu vil demonstrere.
PBR-kaptajner sejlede altid meget hurtigt,
så de kunne styre, og meget tæt på bredden.
Hvis det var den bred, hvor snigskytten gemte sig...
Hvis du ligger der,
har du ingen chance.
Man skal bare holde sømmet i bund og holde sig tæt på bredden.
Og så er man en snigskyttes mareridt.
Lort!
Hvad jeg lige har gjort... Der er intet andet ord for det. Jeg er sejlet galt.
Hvordan har du gjort det?
Hvad der skete var, at jeg kom rundt om hjørnet her.
Der svømmede nogle skolebørn,
og en haj skulle til at angribe dem.
Så jeg sejlede hajen over,
og så blev jeg fanget i mit eget kølvand og...
Jeg er sejlet galt nu, men skolebørnene har det fint.
Først prøvede kameraholdet at trække mig fri,
men PBR'en var for tung.
Hvad vil du nu gøre?
Det er et godt spørgsmål.
Vi var alle på bar bund.
Og det er, fordi vi ikke havde regnet med opfindsomheden hos de lokale,
der besluttede at trække båden ud med spidsen først.
Okay.
Ja, den bevæger sig. Gør den?
Den bevæger sig faktisk.
Jeg bevæger mig.
Jeg er helt forbløffet.
Se. Det er en båd på fire tons.
Ja!
Du er et geni.
Jeg må indrømme, at det var en fantastisk. Jeg troede ikke, det ville gå.
Folk siger altid:
"Hvordan slog Vietnam Frankrig, Kina og Amerika?"
Det har vi vist lige set et eksempel på.
Og langt bagude på pornokulissen var der flere gode nyheder.
Sådan. Jeg er i gang igen.
Både motorer kører på alle otte cylindere, og de kører godt.
Og jeg står ikke længere i flammer eller er ved at synke.
Det gik faktisk godt for os alle.
Målstregen nærmede sig,
og selvom vore sære samling af både
havde haft to forfærdelige sømænd og en håbløs navigatør som kaptajn,
havde de ikke desto mindre
overlevet dette episke eventyr.
Det blæser virkelig.
Gud!
Nej?
Kom nu!
Nej! Jeg kan ikke acceptere det!
Ja!
Åh gud!
Så er vi på vej ind i sivene.
En sovende elefant.
Åh gud. Undskyld.
Pis!
Hammond.
Den passede ikke.
Vi har mistet det, der sendte os på vildspor.
Det er noget lort.
Lort!
Tredive kilometer tilbage.
Hvad kunne der dog gå galt?
Som det viste sig, stort set alt.
Denne gang var det den tætteste regn, vi havde set.
Lort!
Det er slemt.
Jeg kan intet se!
Snart var vi faret helt vild.
Har jeg overhalet dig? Har du set mig sejle forbi?
Jeg kan intet se, og jeg kan ikke styre.
Da regnen endelig stilnede af,
indså vi, at vi var endt det ene sted,
jeg så desperat havde prøvet at undgå.
Okay, hvad vi har gjort...
Hvad jeg har gjort...
Det er havet.
Halvtreds kilometer åbent havn lå mellem os og målet i Vung Tau.
Men da vandet ikke så for oprørt ud,
besluttede vi at tage redningsveste på
og gøre et forsøg.
Jeg har tænkt, Jeremy,
at havet på nogle måder et lovløst sted,
men på andre måder er der strenge regler, ikke?
Man holder sammen i tykt og tyndt og møder farer sammen.
Ja. Men sagen er,
for at samarbejde effektivt som hold,
skal hvert medlem yde sit optimale.
Med denne fart er jeg ikke på mit bedste. Jeg kan ikke styre.
Og så...
Tre, to, en, nu.
Sjovt.
Og det viste sig,
at det var dagens sidste sjove øjeblik.
Åh gud!
Pis!
Jeg ser, om det hjælper at rejse mig.
Med bøjede knæ. Åh nej! Åh gud!
I guder! Det er forfærdeligt.
Jeg kaster snart op. Ikke på grund af søsyge,
men på grund af mængden af saltvand i min mund.
Nej!
Det er meget værre, end jeg forventede.
Det var ikke kun det oprørte vand.
Vi måtte også suse ind og ud mellem de forskellige sejlbaner.
Der er et stort tankskib lige forude.
En trawler til højre.
Kors!
Jeg formåede at undgå det enorme containerskib. Det er det altid noget.
Tre en halv billion dollars i handel
passerer dette farvand hvert år.
Guderne må vide, hvordan det hele ikke er ødelagt,
når det når frem.
Jøsses!
Hvis én stor bølge når derind, bliver jeg tung i studen,
og realistisk set kan jeg ikke rette op igen.
I mellemtiden havde jeg endelig fået sat mit tag op...
Ja!
Der er en chance.
...hvilket var god brug af min tid.
Kors i røven!
Pis!
Hold op med det!
De gode nyheder er, at det ikke kan blive værre.
Men det blev værre.
...Gud!
Det her er dumt.
Den knækker.
Jeg har lige pisset i bukserne på stedet.
Alt andet er ikke en mulighed.
Og Jesus græd.
Det virker usikkert...
Jeg er ikke sikker på, at vi kan klare det her.
En af vores kamerabåde var bestemt i stor knibe.
For helvede da.
Vi når aldrig frem med det her tempo.
Og James havde helt mistet kontrollen over sin antikvitet.
Nej. Åh nej.
For fanden da!
Efter 25 kilometer faldt havet lidt til ro,
og jeg besluttede at sætte farten op.
Kom så, din modige, lille soldat.
Kom så, bid. Bid.
Jeg kan ikke tage mere af det her!
Der er kun få kilometer.
Kom nu, jeg skynder mig, og jeg vil have det overstået.
Det her er i top tre over de værste ting, jeg har prøvet.
Heldigvis kom målstregen, havnen i Vung Tau, til syne.
Kom så, der kan ikke være mere end halvanden kilometer.
Fantastisk.
De sidste par timer slog mig næsten ihjel.
De har nok slået James og Richard ihjel. Jeg kan ikke få fat i dem på radioen.
Jeg ved ikke, hvor de er.
Jeg nåede meget alene frem til molen.
Beklager, jeg har intet filmhold med.
Jeg ved heller ikke, hvor de er.
Men Richard Hammond kommer nu.
Han klarede den.
Normalt ville vi fejre enden på en rejse,
men jeg vil ikke fejre det her.
Det var værre end brutalt.
Ja, det var det sværeste, jeg har prøvet.
- Uden tvivl det sværeste. - Ja.
- Det farligste. - Ja.
Efter vores filmhold ankom, gik vi fra borde.
Har du virkelig ikke hørt fra James?
Nej, intet.
Men så kom Rover 90'eren til syne.
Måske ankommer den uden fører ligesom Mary Celeste.
Ja, vi har jo... Nej, han er der.
Se, der står en forhutlet hund ved roret.
Ja.
Okay.
- Vi har været bekymrede for dig. - Har I?
Jeg var også bekymret for mig, men tak.
Jøsses.
Jeg er så forbløffet over, den stadig er her.
Men vi overlevede.
Ja.
Og med den forfærdelige skuffelse
for Top Gear
er det tid til at sige farvel. Vi vender tilbage.
- Vi ses meget snart. - Vi ses snart.