Привіт і ласкаво просимо на вершину Норвегії. А конкретно:
на третє найпівнічніше футбольне поле в усьому світі.
Як далеко ми на півночі?
Досить далеко.
Ми на 204 км північніше полярного кола.
Ми північніше, ніж будь-де в Ісландії.
І це не просто поле для футболу?
- Воно спеціальне, так? - Ні.
З ким вони грають?
Команда нафтових компаній Північного моря, Одинадцята нафтова вишка, я не знаю.
- Одинадцять траулерів. - Де селяни?
Хай там як, піди по м'яч,
а я поясню, чому ми тут.
Справа в тому, що ми тут…
Ми тут, тому що…
Ледь нога не віднялася.
Тому що протягом 2000-х років
у світі ралі були вироблені деякі з найкращих
повнопривідних, чотиридверних, сімейних седанів,
які коли-небудь бачили.
І ми хочемо дізнатися,
які з них найкращі.
«ГРАНД ТУР» ПРЕДСТАВЛЯЄ
У
СКАНДИНАВСЬКИЙ РИВОК
Це мій вибір.
І ще до того, як ми почали, ось воно.
«Субару Імпреза» найкраще, і крапка.
От і все.
У цей момент прибув Джеймс з однією зі своїх улюблених речей.
З протилежною думкою.
Це фантастична машина, Гаммонде.
«Субару» чудова. Але не настільки, як те, на чому я приїхав,
це «Мітсубісі Іво».
Так, якщо ви на спецділянці перегонів
або на мотокросі, «Іво» для цього підходить.
Але, щоб повернутися додому, краще взяти «Субару»,
що більше підходить для реального світу. Вона спокійніша.
- Спокійніша? - Так.
Кому потрібна спокійна машина для ралі?
Цьому дурбецалу.
На цьому етапі Джеремі показав, що він не слухав себе.
Привіт!
Хіба не ти казав, що привезеш найкращу машину для ралі?
Так і є. Це «Ауді Кваттро».
- Це не «Ауді Кваттро». - Так!
Де там написано «кваттро»?
- Ніде. - Тому що це не вона!
- Почалося. - Слухай! На герцозі
Мальборському не написано «Герцог Мальборський».
Але ми знаємо, що він герцог Мальборський, бо його предок виграв битву.
І предок цього авто виграв битву.
- Виграв дві битви. - Ти привіз не те!
Це RS4.
- Це машини для ралі. - Солідне авто.
- Слухай, я старший за вас обох. - Старший.
- А з роками приходить мудрість. - Вага.
Сивина і пітниця.
- Вона трохи важкувата, визнаю. - Невже? Важка машина?
Він сказав, покинувши оцю.
- Дуже добре. - Перепрошую.
- Що? - Телефон задзвонив.
Ще б пак. Відповідай.
Немає порятунку, правда?
- Отакої! - Так.
Ти знав. Так.
Містере Вілман.
Добре, чекайте.
«Щоб дізнатися, яка з ваших машин найкраща,
ви проїдете по тому, що BBC та The Guardian називають
"Остання велика глушина Європи''.
Ви проїдете весь шлях через Норвегію, Швецію та Фінляндію,
жодного разу не заїжджаючи нижче полярного кола,
і ви повинні дістатися до аеропорту Івало біля російського кордону
до 17:00 у суботу,
тому що саме тоді відлітає ваш літак до Великобританії».
Отже, ми повинні… Чекай, ми повинні дістатися до фінішу за шість днів.
Це близько 800-900 км?
- 160 км за добу? - Понад 160… На «Субару Імпреза»!
- Цього разу звучить не дуже складно. - Якби ми були на кабріолетах…
- Повноприводні… - Чи на роликах.
Так. Повнопривідні салони, що не належать нам.
- Цей дощик не розвидніється? - Ні.
Рушаймо?
- Так! - Так!
Трясця!
Їдьмо!
НОРВЕГІЯ
СТАРТ - ФІНІШ
Рушаємо, прямуємо на схід через монохромні Лофотенські острови.
І в цей момент, мабуть, буде доречно
попередити глядачів не автомобілістів,
що ви потрапите на планету ботанів.
Я маю пояснити, що створено
212 різних версій «Субару Імпреза» за минулі роки.
Щороку виходить нова модель,
а потім свіжоспечений варіант цієї моделі,
а потім спеціальні лімітовані випуски
свіжоспечених варіантів нової моделі.
І кожен член дуже активної та відданої спільноти «Субару»
має власну думку щодо того, яка з них найкраща.
Як на мене, то оця.
Обмежена версія WRX STi V 2003 року.
І… це звук вибуху моєї вхідної скриньки Twitter
від спільноти власників «Субару», які пишуть мені, що я не правий.
Я точно знаю, звідки їде Гаммонд,
бо впродовж років було
десять випусків автомобіля «Мітсубісі Лансер Іво».
І кожен був доступний у різних налаштуваннях,
були різні аксесуари і додатки тощо.
Але я вважаю, що пік «Іво» прибув із цим.
«Іво VIII GSR».
І це звук від кожного на форумах «Іво» в інтернеті,
які повідомляють, що я неправий.
Ця «Субару» й «Іво» Джеймса
мають рівно 276 кінських сил гальмівної системи.
А ще було правило Чемпіонату світу з ралі,
у якому йшлося, що максимальна ємність двигуну — два літри.
Може бути з турбонаддувом.
Це чотирициліндровий двигун дволітровий двигун з турбонаддувом.
Породистий, особливий, міцний.
Спеціально побудований. Розроблений для ралі.
Це просто бізнес.
Я перший визнаю, що більшість швидкісних «Ауді» трохи безнадійні.
Але лише час від часу вони придумують коштовність.
Був оригінальний 20-клапанний «Кваттро»,
R8, очевидно, TT RS, і це.
RS4 2007 року.
Три найкращі коли-небудь створені двигуни у моїй книзі це «Лексус V10»,
V6 від «Альфа Ромео» і цей.
4,2-літровий атмосферний двигун «Ауді»
V8 потужністю 414 кінських сил.
Я обожнюю V8.
Джеймсе, скільки чемпіонатів світу з ралі виграв твій «Іво»?
Я радий, що ти запитав про це, Гаммонде, тому що я знаю, — 26.
Вражаюче. Це велике число.
Ось більша цифра. У мене їх 46, тобто набагато більше.
Джеремі, скільки перемог Чемпіонату світу в твоєї «Ауді»?
Дай подумаю.
Жодної.
Так, жодної. Взагалі жодної.
Тож ти з'явився на цьому випробуванні у своїй «Ауді-не-Кваттро»
точно так само, як з'явився на фермі з «Ламборгіні Авентадор».
Так, «Ламборгіні» зробив трактор, але це не він.
Ти міг би сильно попісяти в чашку чаю Royal Doulton.
Так, вони зробили пісуари, але це не він.
Це до дідька швидше, ніж ваші машини.
Це не так.
Це найшвидший автомобіль у будь-якому середовищі.
Про ралі ми не знаємо, тому що її не було ні в одному.
Скажу, це не найбільш «дика природа», де я був.
Деякі пейзажі досить видовищні,
але дороги не закриті. Телеграфні стовпи.
Є дуже багато не «дикої природи» навколо природи, так.
Ну, вперше я збентежений версією BBC і The Guardian.
Переконаний, однак, що ми незабаром увійдемо в дичину,
зупинилися біля магазину автоаксесуарів, щоб запастися важливими припасами.
Хочу купити склоочисник для обмеженої версії «Субару Імпреза WRX STi V».
Я спробую купити кілька SD-карт для відтворення музики.
Лайно.
Боже! Немає абсолютно ніякого зчеплення.
Точно.
От лайно.
- Не потрібно рухати ногами. - Я думав, у глушині…
- Режисер впав. - Режисер впав.
Ми підбігли і допомогли б, але не можемо.
- Усе гаразд? - Так. Починайте.
Повільно і гідно
ми просувалися до входу в…
…пекло.
Ні, це не спрацювало.
Не спрацювало.
…де, на щастя, ми виявили певне зчеплення.
Мені дуже подобається проходити. Подивись на це.
Це ж дика природа, чи не так? Зараз мова йде про виживання.
Я бачу, що BBC і The Guardian мали на увазі.
Що вам потрібно? «Субару».
Так.
Яка це марка? «Імпреза», яка саме?
- «Аутбек», «Імпреза», «Комбі». - WRX. 2003 рік,
обмежена версія WRX STi V.
Один із 555, вироблених в Японії,
- на честь перемоги… - BRZ?
…у Чемпіонаті водіїв у СЧР 2003 року.
Це G12, G22, G13, G23?
Я не знаю.
- Ти не знаєш? - Але ж…
- WRX. Ось воно. - Так.
Є. V-10.
Правильно. SD карти.
Як сказати «SD карта» норвезькою?
«Я дурень».
Привіт.
SD карта?
- SD карта? - У вас вони є?
Бо моя машина досить стара.
Джеремі?
- Що це? - Зимові шини.
Тут усе норвезькою.
- Мабуть, не виходить у… - Ми не знаємо, що воно робить.
Я не знаю, думаємо «Зимові шини».
Так, цим обприскують шини.
Оббризкай взуття.
Намастити Turtle Wax
- на щось… - Оббризкай взуття!
- Трошки… - На підошви взуття.
- Оце? - Завершивши покупки,
ми повернулися до машин.
Так!
Я використовую вбудовану
систему подачі теплої рідини, щоб розтопити шлях.
Крок уперед.
Геній.
На дорозі чорно-білі пейзажі стали ще більш вражаючими.
Овва, лише погляньте.
Але в ньому була одна пляма.
Ви помітили цей червоний «Вольво», що їде за нами,
відколи ми від'їхали від поля?
Я побачив його, коли воно спускалося туди. Це точно той самий «Вольво»?
З чотирма прямокутними передніми фарами?
Так, це той самий.
Незабаром у нас закінчилося паливо.
Як ми купимо бензин у дикій природі?
Можливо, нам доведеться щось зробити з деревної кори та сланцю.
Ні, все гаразд. Подивіться, там заправка.
КРАМНИЦЯ
Поки ми завантажувалися пальним і закусками,
ЗАСНОВАНО 2018 Р. БУДИНОК БУРГЕРІВ
ВПРАВИ? Я ДУМАВ, ВИ СКАЗАЛИ: «ЩЕ КАРТОПЛІ ФРІ»
Я дещо помітив.
- Джеймсе? - Що?
Ми кілька разів повернули ліворуч і праворуч,
- і це… - Так.
- Знаєте, що я думаю? - Так.
- Містер Вілман. Так. - Він надав нам
запасний автомобіль, бо він припускає, що після…
Три роки не знімали?
Ми розучилися водити машину і розіб'ємося,
що, мабуть, і зробить Гаммонд. Гаммонде, ми це вирішили.
Поглянь.
- Це має бути запасна машина. - Так.
Це «Вольво»… Три, чотири... П'ять. Це п'ятидверка.
Сестра мала таку.
Я хочу сказати, напевно, це найгірша машина,
зроблена у Західній Європі.
І це було з нами весь час?
Так і є.
Коли ми прямували далі на північ, погода погіршилася.
Так, сніг.
Іде сніг.
Ось що відбувається.
Це дало змогу показати швидкість мого «Кваттро».
Так, мабуть, ми не зможемо
їхати понад 60? Досить сніжно.
Це обурює, насправді,
бо мені потрібно поставити вас обох на місце.
Я зазнав багато образ, думаю, я гарно на них відреагував.
Але зараз мені просто необхідно тихо і мовчки
поставити вас на місце.
Хай щастить.
На щастя, через кілька, будемо чесними, неправильних поворотів,
ми опинилися тут.
Куди ми заїхали?
Це цікаво.
- Це скеля. - Справжній тунель.
Його забетонували.
- Наче грот. - Це ж бетон, чи не так?
- Просто на… - Так.
Агов.
Чи загоряються ці вогні,
- як у тих фільмах жахів? - Так.
Знаєте, про що я думаю?
- Ось. - Вона суха,
- не заносна і пряма. - Це прямо.
Ви пропонуєте забіг на час або хто може досягти найвищої швидкості?
Це має бути найвища швидкість, чи не так?
А що як…
Тут глухий кут?
Боже, це неймовірно.
У когось тут є відчуття драматизму.
Важливо, щоб я сказав:
заради безпеки треба зупинитися.
Нічого, адже є гравійна пастка, щоб зупинити удар.
Отже, ми не можемо зробити це одночасно.
Ні. Тому ми зробимо це по одному.
Як ми зможемо записати швидкість?
Ми поставимо камеру GoPro на приладову панель…
- Так. - …і це покаже швидкість.
З тобою в машині має їхати ще хтось, щоб перевірити, як швидко...
Ми не поїдемо з тобою в машині, щоб ти не в'їхав у стіну.
Ти не знаєш, коли зупинитися.
- Так, це має бути GoPro. - Я буду першим.
- Так. - Взагалі тобі краще йти другим
через уламки після нього.
З усіма погашеними вогниками,
я вишикувався біля входу в тунель.
Ти сміливий?
Я маю на увазі… Це страшна річ.
Навіть не видно, де стіна в кінці.
Побачиш, коли доїдеш туди.
Ось у чому біда. За кілька хвилин до вашого прибуття…
Коли машина крутиться тунелем, відбиваючи кожен кінець,
все це відчувається в кабіні…
Гаразд.
Добре, в нього це вийде.
Давай, Джеремі. Сміливіше.
Господи, колеса крутяться. Ні, я не впораюся.
Господи, світло не горить!
Ісус Христос усемогутній.
Лайно.
Як усе пройшло?
Вам таке не сподобається.
Поки я припаркував машину в бічному тунелі,
Джеймс зайняв своє місце на старті.
- Готовий? Так. - Так.
Джеймс Мей готовий.
Зовсім скоро ми вирушаємо в дорогу. Зберися.
Так, у мене є шезлонг і хороша книга.
Починай за своїм часом.
Це був швидкий старт для Джеймса Мея.
Великий.
Викличте медиків.
Добре, ви можете встати?
Ходімо зі мною.
Я викличу швидку допомогу, і ми перевіримо вас, добре?
Де він?
Я бачив його голову з боку середньої стійки.
Я маю на увазі, він полетів… Він увійшов боком у цю стіну.
Швидка допомога тут, щоб вони могли вас прийняти,
отже…
Болить ззаду на спині.
Де? Внизу по центру? Чи посередині?
Так. Саме там, де ваша рука. Ось там.
Як ти себе почуваєш?
Не дуже добре.
Машина… чи не так?
- Кепсько. - Ти її звідси не виженеш.
Гаразд.
Я у «Вольво».
- Отже, нічого не зламано? - Здається, ні.
- Голова не болить? - Ні, шия болить. Я отримав сильний…
Удар.
Молодець, що не вмер.
Після того, як Джеймса відвезли до лікарні,
ми могли зробити лише одну річ.
Тепер моя черга.
Вмикаю передачу.
Так.
Він їде. Ось він!
Гальмування.
Так.
Так!
У Силі сталося заворушення.
Ти приїхав на всіх чотирьох колесах із вдягненими штанами.
- Так, не довелося їх відрізати. - Він у лікарні.
Коли Гаммонд приїхав, настав час оприлюднити результати.
Ось мій результат.
У мене тут 78.
Майже на позначці 80.
- Майже 80, як на мене… - Непогано.
…досить добре. Але я тебе здивую.
Джеймса Мея.
- Це точно те саме. - Я знаю.
- Неймовірно. - Дивно.
А він веде машину, яка набагато повільніша, ніж моя,
це означає, що він зробив те, що ти зазвичай робиш, —
надто довго прискорювався.
Він украв мою річ.
Не можна поставити його як НФ,
- бо він фінішував. Ось тут. - Він фінішував.
Але я думаю, що він програв, бо я фінішував
і можу їхати додому на своїй машині.
Але перш за все, давай, ти.
У нас обох 78.
- Це 32. - Так.
- Кілометрів на годину! - Типу того.
Я бачив, що зробив Джеймс,
і я просто подумав: «Ні, цього разу».
Це був хороший експеримент. Ми молодці.
Це не зовсім те, що я мав на увазі.
Виконавши нашу важливу роботу,
ми могли провідати Джеймса в лікарні.
Але ми вирішили, що було б цікавіше
дослідити ці моторошні тунелі.
Якого дідька?
Каверна.
Ось там внизу.
Зачекай.
Боже.
Це база підводних човнів часів холодної війни.
Так і є!
І тут повно…
Зброї. Морські піхотинці…
І де? Що вони тут роблять?
Це спецпризначенці.
Так, це десантні кораблі.
Він виглядає не дуже щасливим.
Я думаю, що ми заважаємо.
- Мені дуже шкода. - Ні…
Що тут таке?
Гаммонде, можливо, ми приїхали у штаб.
Що?
Спецпризначенці дивляться на нас.
- Скажіть будь ласка, ви норвежці? - Пробачте?
- Ви норвежець? - Ні, я не норвежець. Ні.
- Звідки ви? - Нідерланди.
- Ви голландці? - Голландці.
Голландці?
- Усі голландці? - Усі голландці.
Звичайно.
Голландці і норвежці у стані війни.
День став дивнішим.
Небеса!
Вітаю!
Джеремі, ти тягнеш за собою надсекретну шлангову трубу підводного човна.
Тут не можна проїжджати, коли ми на службі.
Так. Пробачте.
Голландці.
- Що? - Вони голландці.
Що мене вражає, ніхто з них не сказав:
- «Що ви тут робите?» - «Що ви тут робите?»
Пробачте.
Дякую.
Хай щастить.
Я не знаю, де ми. Коли ми виїдемо,
ми будемо на норвезькій чи голландській стороні?
Я буду нести прапор тих, хто зі зброєю.
Наступного ранку Джеймс досі був у лікарні.
Тож ми з Джеремі знову вирушили в дорогу,
думаючи про трагічні події минулого дня.
Кумедно, як такі речі впливають на тебе згодом.
Це було травматично.
Їхати по тунелю, побачивши в кінці
понівечену прекрасну машину.
Гаммонде, ти розбив незліченну кількість машин,
але ж це немає значення, бо це лише
метал, пластик та скло. Але «Іво» більше, ніж це, чи не так?
Так. Це не та машина, яку можна розбити або пом'яти звичайним способом.
Це машина, яка отримує травми, тому що там так багато пристрасті
від багатьох людей.
І що для мене гірше, я втратив товариша по грі.
Я втратив природного спаринг-партнера.
Єдина машина, яка могла йти в ногу з цим, жити з цим.
Я в «Ауді Кваттро»!
Це не «Ауді Кваттро», це не машина для ралі.
Вражений критикою Гаммонда, я зробив пропозицію.
Що, як я знайду стару майстерню
і перетворю її на машину для ралі?
Добре. Якщо можеш знайди і зробити це,
а я покращу свою машину, додам їй потужності.
Отже, домовилися.
Якщо я перероблю свою машину, а ти посилиш свою,
вони стануть придатними для перегонів.
Тоді й поговоримо.
Так. Встановимо навігацію.
З узгодженим планом модифікації,
ми попрямували за шведський кордон.
ПІДБАЗА ШВЕЦІЯ
- Гайковий ключ? - Ріжковий.
Цей?
Там, де ми ночували,
мене випустили з лікарні, де мені лікували зламане ребро,
намагаючись врятувати важко пораненого пацієнта.
Почнемо спереду.
Там внизу радіатор зламаний і тече.
Масляний радіатор зіпсований.
Це патрубок інтеркулера.
Видно, як звідси виходить повітря,
хоча цього немає бути за задумом виробника.
Цей гальмівний супорт тріснув від удару і тепер протікає.
Це карданний вал.
Боже.
Це геть зламано.
Кузов зіпсовано.
Це колесо не має так бути, воно вказує неправильний бік.
Вихлопна труба, це все зараз
на кілька сантиментів далі.
Ця машина дуже понівечена, але не мертва.
Будемо сподіватися…
Не слід було так чинити. Ми можемо відновити її.
Багато кілометрів попереду, ми були ще в одній зимовій країні чудес.
Це досить вражаюче.
Але були проблеми.
Головним серед яких була супутникова навігаційна система «Кваттро».
Ви не на оцифрованій дорозі.
Так і є.
Я на оцифрованій дорозі. Не дуркуй…
Неможливо надати рекомендований маршрут звідси.
Ви не на оцифрованій дорозі.
Моя супутникова навігація каже, що я на шість кілометрів у лісі ліворуч.
Ми у дикій місцевості. Велика остання глушина Європи.
Я підозрював, що це далеко на півночі,
навігаційна система намагалася побачити супутники.
Але не було часу перевіряти це
через іншу проблему.
Жах.
Швидкість зустрічних снігоочисних машин.
Ні.
Так. Він їде на 170.
Вони дійсно віддані, чи не так? Знову починається.
Це зимова робота для Кімі Райкконена.
Врешті-решт ми змогли знайти шведський кордон,
перетнули його й дісталися міста, куди я прагнув.
Це місто, Гаммонде. Це місто.
Тут має бути майстерня.
Є хороший шанс.
У них будуть снігоочисники та плуги і речі, які постійно потребують ремонту.
Ми знайшли доброго місцевого жителя, який позичив нам свою майстерню.
І після покупки деяких запчастин в магазині аксесуарів для дикої природи…
Плівка.
…ми обидва стали до роботи.
Я з програмою для відображення двигуна,
але не Джеремі.
- Як справи з картографуванням? - Готово. Я перейду до фізичних речей.
- Роботи небагато. - Ти можеш
- швидко змінити картографування? - Так.
Ти повністю перепрограмував машину?
Справа в тому, що ми зараз в Арктиці, повітря холодне і щільне.
Набагато холодніше і щільніше для цього.
Отже, це означає у ньому більше кисню…
- Ніж має бути? - Так.
Холодне повітря важче, щільніше, тож кисню більше.
Воно змішується з парами бензину,
там прекрасні, великі, багаті, соковиті вибухи.
- Це дивовижно. - Так.
- Точно. Я буду… - Джеймс буде шокований,
коли приїде сюди і побачить…
Куди подівся мій домкрат?
Нікуди. Поглянь туди.
Міль.
Тим часом у Норвегії прогрес у моїй майстерні був так собі.
Ця штука має бути тут.
Це має бути прямокутним.
Так.
Що далі?
Наступного ранку Джеймса досі не було.
Але в нас із Гаммондом була продуктивна ніч.
Трансформація завершена!
У нас є ліврея «Ауді» для ралі,
у нас є повне світлове обладнання Pink Floyd,
і тепер не можна заперечувати, що це «Кваттро», погляньте:
тут повсюди написано «Кваттро».
Де мої ключі?
Я поклав їх у ту ванну, щоб ти їх не загубив.
Ось.
Кмітливо.
Це ж треба.
Вода замерзла?
Так, Джеремі, ванна, повна води, замерзла з моїми ключами.
Я намагався завадити обмерзанню,
попісявши туди.
Це пояснює, чому лід жовтий.
Ти хворий на голову.
Дуже кумедно. Дійсно постарався.
- Адже вони тут. - Вони тут, але недоступні.
Минулої ночі було холодно, чи не так?
- Просто так? - Невже?
Врешті-решт, звільнивши свій ключ,
я зміг насолодитися плодами своєї праці.
Правильно. Мій ноутбук зайнявся магією, потужністю до 356 кінських сил.
Я модернізував вихлопну систему, як ви можете почути.
Комплект індукційного повітряного фільтра. Контроль запуску. Антилаг на турбо.
І найкраща з усіх лівреїв.
Це не просто найкраща машина тут.
Тепер це найкраща машина в світі.
Я наче той пес із двома членами і суперяхтою.
Тим часом у кількох кілометрах звідти
я надибав дещо цікавеньке.
Замерзле озеро з мотокросом, вирізаному на ньому.
І він був цілковито безлюдний,
доки раптово це не змінилося.
Схоже, що Гаммонд повернув свої ключі.
Оце так. Давай!
Яка тачка!
Звісно, я не чіпав двигун,
бо не було потреби, він уже шедевр.
Але я підігнав чудову нову вихлопну систему.
Тепер послухайте це V8.
Аж гарчить.
Я можу розбитися, коли захочу! Це моє уявлення про рай.
Протилежний замок. Скандинавський розгон.
Утримую.
Це просто лестить некомпетентним.
Тепер я повністю швед.
Наближається.
Гаммонде, ти хочеш мене обігнати?
А тепер я випущу свою секретну зброю.
Готовий?
Давай, Кларксоне!
Якого дідька?
Ти не був готовий до такого?
Машина для бізнесменів — дідька лисого.
Це моя нова саморобна вихлопна система.
І вона розроблена, щоб не дати вам обганяти.
Ми на крижаному озері.
Якщо розтопити, буде просто озеро.
Коли я закінчив шкварити свого колегу,
ми зупинилися, щоб оглянути шкоду, завдану
від лобового удару об кучугуру снігу.
Половина бампера відпала.
Він виглядає так, наче побував у бійці в барі.
- Хай там як. - Ще більше роботи.
Потім Гаммонд пішов шукати інструменти, щоб полагодити свою машину,
і поки його не було я відкоригував його модифікації.
Будь-коли і будь-де
Є чудовий напій, яким можна поділитися Це Мартін
МАРТІН
Перш ніж Гаммонд помітив мої роботи, ми отримали новини,
що от-от приїде Капітан Сніг.
І це змусило нас замислитися:
«На чому?»
Я на диво вагаюся, бо відчайдушно хочу, щоб він був на «Вольво»,
і відчайдушно хочу, щоб він був на «Іво».
Знаю. Я хочу, щоб він був на «Вольво»,
адже він цього заслуговує за те, що пошкодив «Іво».
Так.
Не може бути.
Я в захваті.
Привіт!
Ми одночасно радіємо і сердимося.
- Вона негарна. - Ні, вона наче «Іво» Франкенштейна.
Але вона досі живе.
Що там зламалося?
Інтеркулер, радіатор, маслоохолоджувач, колесо, поперечний важіль,
верхній поперечний важіль, карданний вал, шасі, рейка, двері,
- вихлоп, двигун не вирівняний. - Тобі справді було боляче.
Гірше того. Половина людей у світі ненавидить тебе,
бо ти знищив «Іво». Люди розділилися на тих,
хто любить «Субару» або «Іво», але інша частина світу
ненавидить за те, що вивів конкурента «Субару».
- Тебе ненавидять усі. - Вона все одно тут.
- Так. - Ти пропустив перевірки.
Ми встановили, що «Аудіо» швидше за «Субару» в тунелі.
Ми встановили, що це веселіше і швидше на крижаному озері.
Ми це не встановили.
- Аж ніяк. - Ні.
Ти ще дещо маєш знати, Джеймсе.
- Так? - Норвегія воює з Голландією.
- Господи. Стережися. - Хіба?
Дивовижно.
То де ваші машини?
- Оце й усе? - Так!
- Ми були заклопотані. - Насправді…
Ми дуже важко працювали.
Ми зробили важливе тестування.
Коротше, що робитимемо далі?
Містер Вілман нам на це відповів.
Ми збиралися перевірити, яка з наших машин найкраща в скіджорингу,
це вид спорту, в якому лижник буксує вас крижаним озером.
Божевілля?
Ви ще й половини не знаєте.
- В одного з них одна нога. - Що?
Він втратив іншу після цього?
- Вітаю, панове. - Привіт.
- Доброго дня. - Привіт.
Потім відбулася типово багатослівна скандинавська розмова.
Ви катаєтесь тут, бо не вистачає гір для катання на лижах?
Так.
Як виграти?
Виграє найшвидший.
Проте невдовзі зав'язалася розмова.
Бачите той сніг… Що буксує той снігохід?
Він розчищає шлях для їзди.
Для риболовлі.
- Що? - Для риболовлі.
- Намет для рибалки. - Рибальська хатинка.
- Це на лижах? - Так.
Отже, це караван.
Так, але на лижах.
Нічогенько.
Попри відволікання ми повернулися до роботи.
Як швидко ви рухаєтесь?
120.
- Що? - 120.
- Кілометрів на годину? - Кілометрів.
- Під 70. - Так.
- 70 миль на годину? - Так, ближче до 80.
- Що? - Так.
- Ми цього ще не робили. - Так.
Ми не поїдемо так швидко.
Ну, це вирішувати нам.
Проблема в тому, що вирішувати нам.
Ми їздили цим шляхом.
- Я — ні. - Слідкуючи за іншим,
він не знає, що робити в кутку абощо.
- Він поверне зарано? - Що робитиме машина.
Ваші машини цілі.
- Тобто, більшість машин. - Ні, його… Так.
Він поглянув на середню педаль і подумав: «Ні, мені це не потрібно».
Досі не впевнений, що це гарна ідея,
коли ми вишукались на старті.
Це друга дурниця, яку ми зробили в цій поїздці.
Як думаєте, наскільки холодно їхати на лижах зі швидкістю 80 миль на годину?
Неймовірно холодно.
Може, його зігріє крапелька тепла від мого вихлопу?
Ти ж не хочеш фінішувати зі шкваркою на ниточці позаду.
Погнали.
У моєму дзеркалі заднього виду чоловік,
і він встигає за мною. Це насторожує.
Куди воно веде?
Підрізаю Гаммонда.
Отакої.
Вибач.
65 миль на годину, а він досі там.
Це жахає. Краще я знову поїду в той тунель.
Ми щойно досягли 80 миль на годину.
Я понад усе хочу зловити Джеремі,
але не хочу когось убити в процесі.
Гаммонд набирає обертів.
Він підганяє мене. Геть із глузду з'їхав.
Я розширився.
Ні!
Я попереду.
Це помилка.
Дідько. Я його втратив.
Останнє коло.
Трішки різкий поворот.
Ну ж бо!
Картування не перевершить робочий об'єм двигуна.
Він у мене великий.
- Давай! - Потужність V8 величезна.
Так!
Дістав його. Чи він… Забув перевірити. Він досі там.
Де він?
Слава Богу!
Привітно попрощавшись із цими дурнями…
- Хлопці! - Дякую.
Було дуже приємно.
- Я не знаю, як шведською «дякую». - Жахливий досвід.
Чудове видовище, неймовірна сміливість.
Ми продовжили наш шлях.
І за годину
мене осяйнула думка.
Уперше від початку нашої подорожі
я по-справжньому відчув, що я у дикій природі.
Довкола немає жодних доказів існування людини.
Немає ні міст, ні селища,
немає… готелю?
Мені подобається дика природа, але де ж ми ночуватимемо?
Я думав про те ж саме.
Дуже приємно відчувати, що ми нарешті тут,
але немає жодного готелю.
До того ж, темнішає.
То чому б тобі не ввімкнути фару?
Я сказав «фару».
Моя фара ввімкнена.
Хочеш побачити мої фари, Джеймсе?
Я відмовлюся, але… Так, ось вони. Молодець.
Ми їхали годинами, однак не було жодних ознак життя.
На вулиці мінус 6,5 градусів.
Серйозно, що робитимемо?
Ну ж бо.
Врешті-решт, наблизившись до лісу,
ми побачили в моїх фарах обриси будівлі.
- Цікаво, що це? - Я не знаю.
Це схоже на хатину виживання.
Вона тут для тих, хто застряг у глушині,
щоб можна було допомогти собі. Тут є основне.
- Отже, це як саамська хата. - Купа дров.
М'ясо!
- Усе буде заморожене. - М'ясо буде добре.
- Можна розпалити багаття. - Треба розпалити багаття.
- Тримай це. - Ти досі говориш про свої ребра?
Лише поглянь на це.
- Овва. - Ти величезна цицька.
Ти це впустив?
Це неважливо.
Так!
М'ясний смаколик.
- Трясця його матері, дуже смачно. - Невже?
У нас була пригода в глушині.
Це правда. Ми ведемо дикий спосіб життя.
Ми могли б їсти Рудольфа. Хто були інші?
Доннер і Блітцен. Хто були інші олені?
Метеоризм, м'ясоподібний мішок і скат.
Стів. Роберт.
Рудольф?
- Так. - Донер і Кебаб.
- Аліменти. - Там не було ніяких «Аліментів».
Боб.
АБІСКО САМІ центр відвідувачів
Хлопці.
Що це за чортівня?
«Ця дернова хата — центральна частина табору.
Однією з них була…» Ми спали в експозиції музею.
Тут сувенірна лавка.
САМІ РУКОДІЛЛЯ
- Господи. І в них малі… - Тут розводять…
Вони розводять оленів.
- Вони не знають… - Ні.
- …що ми тут ночували. - Я без штанів.
Раджу тобі натягнути штани.
- Так. - І зібратися.
Бо я збираюся прослизнути до машин.
Мені сподобався огляд хатин.
- Так! - Справді?
Це було цікаво, Гаммонде.
- Дійсно гарний вигляд. - Вартий 10-15 хвилин вашого часу,
- чи не так? - Знову…
Ми думали, що ми в глушині…
Гаммонде!
Я можу тільки уявити, що це якесь дивне погодне явище.
Як навала холоду. Це могло зачепити будь-кого з нас,
але зачепило тебе.
Якщо ви потрапите під один із льодяних вибухів,
- випадково… Але це… - Ти зробив це.
За те, що я заморозив ключі, ти покрив льодом мою машину…
Як ти це зробив?
Повільно і посміхаючись.
Пробач.
Хоча це гарно, чи не так? Подивіться!
Вона не керована, ось що це таке.
- Наразі. - Це неймовірний ефект.
До липня…
Ти маєш допомогти мені зняти лід з машини.
Так…
Але також ні.
Як ти думаєш, як Джеремі вирішить головоломку запропоновану мною?
Як думаєш, скільки йому знадобиться часу,
доки він скаже: «Гаразд, я підпалю її».
Пів хвилини?
Так!
Добре.
Доброго ранку.
Це триватиме вічно.
Я перестарався.
Він міг просто багато говорити, бо це гаряче повітря зрештою
розтопить лід на машині, чи не так?
Саамський вогонь.
Ми з Гаммондом вирушили далі на схід через безлюдну територію,
хоча я досі трохи вражений, як «Іво» повернулася з мертвих.
Подумайте, що сталося з передком.
Передній поперечний важіль було нахилено назад.
Але все гаразд.
Температура стабільна.
Рульове управління стійке.
Я в це не вірив би.
Якби ми були у чорно-білі британській стрічці новин,
заголовок би був «відважний хлопець».
Незабаром ми з Річардом наблизилися до шахтарського міста Кіруна.
Я мало про це знаю, окрім того,
що тут є найбільший у світі підземний залізорудний рудник.
Це означає, що це некрасиво?
Я не чекаю Бортона-на-Вотері.
Ні. Згоден.
Знову ж таки, залізна руда дуже важлива,
і шведська залізна руда була дуже важливою
для успіху Великобританії в промисловій революції.
Лекція з історії.
Щойно Дарбі з'ясували, як виплавляти залізо з коксу,
а не спалювати вугілля, зроблене з дерева, ми були відкинуті.
Насправді є трохи більше. Це було надмірне спрощення.
І, все ж таки, більш ніж достатньо.
КІРУНА
Нарешті ми приїхали в місто.
Тут має бути все. Це має бути справжня шахта.
Ну, одна хороша річ.
Оскільки це місто, і це своєрідне практичне місто,
ми можемо запастися всіма речами для нашої подорожі
через глушину.
Тим часом повернувшись до Ice Station Zebra,
нарешті відбувся прогрес.
Від вогню ніякої користі.
Молоток, єдине, що працює.
Рух!
Моя мама дивилася на цю дірку у вікні і казала:
«Так, зрозуміло, ми можемо йти до школи, Джеремі!»
Так.
Їдемо звідси.
У Кіруні ми знайшли найкращій чоловічий магазин у світі.
- Саме так… - Стривай.
Ні!
У шахтарському місті кажуть:
«Що ви видобуваєте?» «Залізну руду!»
- Це повинно… - Я збираюся знову зібрати свою машину.
Ми зменшилися чи все тут більше за нас?
- Я не знаю. - Справді?
Я не взяв свої окуляри.
- Це сокира. - Так.
Стривай, це як ремені.
Це якщо ми застрягнемо, що ми можемо зробити у глушині.
Це і стропи, і лебідки, і таке інше.
Храповий ремінь.
І ми готові.
Здійснивши покупки для виживання,
ми вирушили на заслужений перекус.
Зазвичай я не захоплююсь художниками, але інколи…
Привіт.
Тобі вдалося!
Що…
- Хочеш трохи піци? - Так.
- Ти зняв лід? - Так… Майже.
Б'юся об заклад, було весело. Справжній виклик.
Що ти зробив?
Вогнемет.
- Вогонь вгадали. - Долото.
Сподіваюся, піца смачна.
Оголосимо перемир'я на дурні витівки, пов'язані з льодом?
- Ні. - Добре.
Можеш взяти шматочок.
- Не давай йому нічого. - Маленький шматочок.
- Бачив це? - Що?
Мобільний будинок.
Я точно скажу, що це таке.
Шахта з видобутку залізної руди по дорозі.
Важко пропустити.
Шов йде під місто.
Видобуток.
І будинки починають…
- Вони зникають? - Ні, провалюються.
- Так вони пересувають місто. - Цілий будинок на вантажівці?
- Вони пересувають дім? - Пересувають дім, буквально.
Зібрали їх, завантажили на вантажівку, перевезли їх туди, де немає шахти.
- Ось, поглянь. Подивися. - Так.
Ось шов і місто руйнується.
Це дає мені ідею.
- Що? - Ті будинки, які ми бачили на лижах
біля озера? Вчора?
Ну, я знаю, що коли ми поїдемо… Куди ми поїдемо?
- на схід звідси… - Справді?
…через Фінляндію та по Фінляндії,
усе буде більш диким ніж раніше.
Чому б нам не придбати, такі будинки
- …і буксирувати їх за нашими машинами? - Що?
- Ну це просто караван. - Ні. На лижах.
Але ми не можемо буксирувати цілий будинок за нами.
Я не пропоную маєток з шістьма спальнями.
- Про що ти думаєш? - Щось на кшталт
собачої будки.
- На лижах? Це лижі. - Це не так страшно.
Який будинок вам подобається.
Це розумна ідея. Так з тим і провіант, який ми купили, ми в порядку.
- Ви ходили по магазинах? - Так, у нас є фантастичні речі.
Вирішивши це, ми знайшли майстерню…
і наступного вечора,
будинки були готові.
Давай я…
розповім тобі який я геній, Гаммонде.
Просте ліжко. Хутряна ковдра.
- Синтетична? - Так.
У нас є піч на дровах.
Світло біля оленячих рогів.
Зовнішнє освітлення на моєму ґанку.
Він не завеликий?
Ні.
Порівняно з моїм.
- Так. - Так.
Традиційна шведська хатинка.
Ідеальна з усіх боків.
Вони так живуть. Компактне проживання.
Готування в середині.
Повітря надходить знизу, виходить з того димаря.
Зберігає все тепло.
Це сидіння перетворюється на ліжко.
- Є освітлення... - Зачекай.
Ти будеш спати напівмісяцем?
Ні. Ці частини переставляються.
Перетворюється в ліжко для режиму сну,
але це товариське, зігрітися, приготувати їжу…
Красиві вогні.
Чому не зробити його квадратним? Було б більше місця.
Бо вони традиційно такої форми. У мене вдома є один такий.
- Звичайно. - Справді. Це прекрасно.
Тут можна робити барбекю з друзями.
Ти щойно вкрав автобусну зупинку?
Я думав, що коли я лежатиму в ліжку,
я зможу дивитися на північне сяйво, не виходячи на вулицю.
Шкода, що я про це не подумав.
Це трохи схоже на тих людей які йдуть на пошуки їжі.
Ви йдете на пошуки їжі.
І замість грибів, ти повернувся з автобусною зупинкою.
Це розумна річ. Я не дуже хочу дивитися у вікно
і бачити, як ти робиш…
- чоловічі речі. - Я не паркуватимуся біля тебе.
Викриття закінчилися, час було вирушати в дорогу.
Поїхали.
Воно їде.
Я почав!
Ми переїжджаємо. Ну, поки що.
І це працює. Це прекрасно.
Хлопці, я ніби примерз до землі.
Тому ми з Річардом вийшли, щоб підштовхнути його.
Готові?
- Що ти робиш? - Три, два, один. Поїхали!
- Так. - Так.
Давай, Джеймсе.
Дякую.
Я їду.
Усе працює!
О, ні! Ні.
Боже.
Паніка.
Важко описати поведінку «Ауді» зараз.
«Гірше» — один із способів сказати це.
Проте з позитивного боку наші грандіозні проекти
вирішили наші житлові проблеми.
І тепер ми плавно рухалися до фінського кордону.
КІРУНА - ФІНЛЯНДІЯ
Я справжній кочівник у сніжній глушині.
Мій будинок зі мною.
Чудово.
Це бродяче село.
Привіт, милі шведи.
Тепер супутникова навігація каже їхати ліворуч.
Ні!
Я ледь не згорнув свій сарай.
Занос.
Стійко.
Джеремі, ти впевнений щодо цього повороту?
Не дуже.
Чесно кажучи, ні.
Мій навігатор не визначає, тому що він німецький,
він може бачити лише один або, можливо, два супутники.
Тож він насправді не знає, де він.
Завдяки високій потужності «Кваттро»,
незабаром я був далеко попереду дволітрових хлопчиків.
Але мій важкий сарай змусив мій V8 відчути спрагу.
Господи, мені швидко знадобиться паливо.
Ніякої АЗС.
Отакої.
…лайно.
Лайно.
Врізався в АЗС це те, що я зробив тут.
Лайно.
Доброго ранку.
У цей момент приїхав мій колега.
Так.
І люб'язно зголосився допомогти мені.
Мені йти? Я стану на нього?
Праворуч і в зворотному напрямку.
Упевнений?
Бачиш?
- Так? - Усе гаразд.
Повністю вправо.
Гаразд.
А потім вперед.
Оглядаючись назад, я зробив помилку.
Лайно?
Що я вдарив?
Великі металеві контейнери.
- Я вдарив сміттєві баки? - Так, насправді, кілька.
О, ні!
- Подивись, що ми накоїли! - Ми?
Це сільська дошка оголошень.
Уроки музики, ведуть уроки блокфлейти. Є дитячий флаєр.
Вони не помітять.
- Помітять. Вона на боці! - Дуже важка.
Нам її не підняти.
Це єдине що в них є.
Сніг та дошка оголошень.
У цій ситуації було непристойно скаржитися на власну шкоду.
Зараз там буде прохолодно.
Тож після того, як містер Слоулі з'явився, ми залишили місце події,
намагаючись не привертати уваги до себе.
Хлопці, ми поїдемо іншим шляхом. Стійте.
Чому ти мені цього не сказав, перш ніж я рушив?
Ні.
Розвертаємося.
У нас танці з сараями?
На дорозі рух був слабким.
Тому за кілька кілометрів ми трохи пошаленіли.
Ти мене обганяєш, маніяк?
Перегони на лижах, новинка.
О боже.
Оглядаючись назад, це було помилкою.
Я розлютив це!
Банк!
Ні, там автобусна зупинка зсередини.
Навіть автобус Джеймса Мея…
Я випереджу його.
Боже.
Трохи буйний. Так!
Я не робив нічого смішніше цього в машині
вже досить давно.
Сподіваюся, це не так смішно що закінчується кров'ю і судами…
- і розривом артерій. - Ліворуч.
Поворот ліворуч. Раптово.
Лайно.
Дідько.
На повороті ліворуч у мене сталася ще одна аварія.
Ти бовдур.
Однак, вдруге за дві години мій колега таки організував порятунок.
Спробуємо прив'язати цей та інший трос до того дерева.
Відійдіть.
Треба трошки піддати. Ось так.
- Дуже добре. - Ура! Спрацювало щось, що ми зробили!
Щось, що ми зробили,
- спрацювало. - А я — ні.
- Ми були тут. - Ми були тут, коли це сталося.
Отакої.
Могутній сарай знову на ходу!
Через кілька кілометрів мій навігатор Amstrad
нарешті вивіз нас до фінського кордону.
На іншому березі цієї замерзлої ріки Фінляндія.
- Це міжнародний кордон. - Так.
А як люди перетинають кордон між Швецією і Фінляндією,
скажімо, влітку?
Так, це слушне запитання, Джеймсе.
Цей супутниковий навігатор втратив логіку.
Хай там як, поїхали.
Привіт, Фінляндіє!
Так, це вже схоже на щось справжнє, тепер це глушина.
Якщо потрапимо в біду тут, ми далеко від будь-кого.
Але нічого страшного, з нами наші будинки,
знайдемо галявину в лісі, розіб'ємо табір.
У глушині.
Коли ми піднімалися, сутінки змінилися темрявою.
А потім почалася буря.
Зараз стало трохи небезпечно.
По-перше, стемніло, по-друге, хуртовина.
Справжня хуртовина.
Це…
зараз геть не добре.
Усередині моє лобове скло обмерзло.
Мені знадобиться…
Це просто безнадійно.
Гадаю, ми повинні зупинитися на цьому. Не слід продовжувати.
Я йду! Треба розпалити вогнище.
- Вийти й допомогти тобі? - Авжеж.
Серйозно.
Господи.
Дідько.
Можу вилити рідину з запальнички.
Дякую, що сказав.
Боже, як холодно.
На щастя, наступного ранку
хуртовина завершилася.
Холодно.
Господи Ісусе.
Так. Ось що ми зробили.
Ми розбили табір на лижній трасі.
Схоже, на червоній трасі.
Якого…
Ось що буває за те, що запроторив мою тачку в лід.
Що…
Добре.
- Що? - Час прокидатися.
Де ми?
Цікаво. Виявляється, ми на лижному курорті.
Що?
Я знаю.
Боже. Добре, що ми тоді зупинилися.
Я знаю.
Гаммонд уже внизу.
Що? Як?
На лижах?
Так, і його хижа.
Його хижа скотилася донизу?
Так, я трішки підштовхнув.
- Злегка. - Ти зіштовхнув його хижу зі схилу?
Він же завжди казав, що хоче покататися.
Не зважай на нього, у нас велика проблема, бо нам треба якось буксувати
оце донизу, а це червона доріжка.
Насправді в мене була велика проблема…
бо мій будиночок зруйнували, а мені треба піднятися до моєї машини.
Це означало використання тягача, який використовують лижники,
але проблема в тому,
я не катаюся на лижах.
Лижі.
Ні.
Більше лиж.
Сноуборди.
Ні.
Чекайте.
Так.
Тим часом нагорі
я намагався причепити мою машину до мого фургону.
Дідько!
Так. Мій план…
зафіксувати мій найдовший трос…
обертаючи навколо,
приєднати кабелі до кутів тут і там,
і кутів там і там,
щоб вирівняти.
Вибачте.
Так, чекайте. Праву руку вниз. Назад.
Трохи ліворуч, праворуч. Вирівняти.
Лайно.
Лайно!
Господи!
Ні!
Таким чином залишився я…
і дві хатини.
На Бога.
Так.
Гаммонде.
- Гаммонде, можеш допомогти нам? - Ні!
Нарешті причепивши свій сарай, я був готовий їхати.
Так.
Чи все в порядку? Контроль тяги вимкнено. Добре.
Джеремі, ти сьогодні спустишся сюди?
Я їду. Це дуже важко, бо в мене сарай позаду машини.
Фари — є.
Троси натягнуті. Лайно.
Контроль тяги вимкнено.
Погнали.
Просуваюся рівно.
Ось що я робитиму. Рівно.
Тримайся прямо, Джеремі. Тримайся прямо.
Твоя халупа палає.
Як я це зробив?
Ні, зупинитися неможливо.
Я прискорююся.
Спробую таким чином загасити полум'я. Як у «Мемфіській красуні».
Спробуємо доїхати до зупинки на нейтралці.
Господи!
Може, це пов'язано з твоїм запальним вихлопом.
Лайно.
Коли полум'я загасили,
я оглянув пошкодження.
Господи! Згоріло.
- Принаймні тепер тепло. - Ремені спрацювали.
- Так, але… - Ні.
Припини. Перш ніж ти почнеш гундіти…
Гаразд.
Ці ремені зупинили її.
Аж до сюди вона постійно розхитувалась.
Це вирішило проблему.
- Логічно. - Саме так.
Зрештою, вона вижила, щоб переспати ще одну ніч.
Це пройшло добре.
Тепер ми всі були бездомними.
А в нас була інша проблема.
Аеропорт, можливо, був десь у ста кілометрів звідси,
але встигнути в Фінляндії,
де найжорсткіші закони про швидкість у світі,
буде складно.
Завдяки цьому в мене виникла ідея.
Слухайте, ми встановили,
«Ауді» — це єдиний автомобіль, що може тягнути сани по червоній трасі.
І підпалити, і знищити.
Так, але вона єдина впоралася, а твоя — ні.
Я ретельно перевіряю цей автомобіль, і, чесно кажучи,
на початку травня зробив дуже ретельну перевірку «Іво».
Ну ж бо, Гаммонде, покажи нам, як швидко їде «Субару».
Я не робитиму цього тут.
Чому?
Бо вони дуже суворі щодо перевищення швидкості.
Вони не просто дізнаються, що ваша машина оподатковується,
а перевірять, скільки, ти заробляєш,
і відповідно оштрафують тебе.
Так. Вони так роблять.
Це правда, фінського ковбасного магната оштрафували на 116 000 фунтів стерлінгів
за 80 кілометрів в 40-кілометровій зоні.
Вони не жартують із цим.
Гаммонде. Ти можеш це собі дозволити.
Натисни на газ, побачимо, як ти можеш прискоритись.
Не буду. Навіть я не поведуся на це. Ні.
Через обмеження швидкості я хвилююся, що ми не встигнемо на рейс.
Але потім мене осяяло.
Ми не можемо швидко їхати дорогами, але можна швидко їхати цим озером,
яке тягнеться далеко в бік аеропорту.
Добре, тоді поїхали.
Швидкість та сила.
Бачиш? Тут нема обмежень швидкості.
От кнур!
Підрізав мене, наче оскаженілий маніяк!
Ти мене не доженеш!
Спробуй проїхати сюди, там все рівно…
От лайно!
Народ, Джеймс провалився.
Не рухайся.
Лайно.
Можеш вилізти?
Ти сягнув дна?
Тобто, під ним лід?
Це може бути камінь.
Джеймсе, річ у тому, що твій передній бампер
вклинився у те, що виглядає як неушкоджений лід.
Це проти каменя або льоду.
Трясця.
Ти майже вийшов. Вилізь на кришку багажника.
Гадаєш, машина сидить на льодяній брилі?
Ні, як на мене, вона застрягла в кризі.
Якщо потоне, я випливу, але треба врятувати машину.
Знайти спосіб витягти машину.
Витягніть машину й мене разом із нею.
У вас є… Можна буксувати.
Не можна надто наблизитись, щоб витягнути це нашими автомобілями?
- Я не під'їду ближче… - Я теж, але…
Не під'їжджайте ближче…
Ми й не збиралися. Буксирного тросу нема.
Але я маю інструменти.
Подумаємо про те, що маємо. Поглянемо на інструменти.
Друже, я бачив відео… Не смійся.
Я люблю дивитися про відновлення,
- бездоріжжя тощо. - Так.
Я дивився, як дістають із криги.
Є спосіб, як це зробити.
В якості лебідки можна використовувати дерево.
Нікуди не йди, Джеймсе. Ми повернемося.
А я збирався на каву.
Це місія порятунку.
Гадаю, є шанс, що це може повторитися.
Якщо немає гідроблокування двигуна.
Треба витягти машину. Господи.
Не думаю, що вона готова виїхати.
Вона борець.
То який план?
У нього він є. Чесно кажучи, я не розумію.
Бачив в інтернеті.
Я прорубав лід.
- Готовий? - Так.
Добре. У тебе є місток, щоб втекти.
Коли ти подякуєш?
Поки нема за що.
Чи є спосіб витягти машину, залишивши його там?
- Гадаю, це добре. - Гаразд.
Зав'яжи хороший вузол і прикріпи до фаркопа.
Гаразд.
- Готово. - Так?
- Готово, Гаммонде? - Так.
Збудовано.
Це ж лише колода в дірці.
Еге.
- Прив'язана до іншої колоди? - Еге.
Вважаєш, цього буде достатньо, щоб буксувати півторатонний автомобіль…
Так.
- Колода посередині повертається. - Так має бути.
- Невже? - Це лебідка.
Колода посередині обертається і змотує мотузку.
- Гаммонде, знаєш що? - Це працює.
Це працює.
Я дійсно вражений.
Бо це… Поглянь. Так, треба витягнути його.
Можеш запхати колоду тут і між сидінням водія,
щоб я зміг вилізти, тримаючись за двері?
Він врятований.
- Так. - Дякую.
Ти знаєш, чи двигун занурився в воду?
Навряд чи.
Треба намагатися тримати двигун…
над водою.
- До роботи. - Потрібно просто розібратися.
Ми почали закручувати,
молячись, щоб машина трималася вгорі, щоб двигун не потрапляв у воду.
Яка міцність на розрив мотузки?
Я не знаю. Це проста мотузка.
Лайно. Вона занурилась.
Машина занурилась спереду.
Ясно.
- Вона впала з краю? - Так.
Треба поквапитись, адже двигун у воді.
Добре.
- Вона їде. Дивіться! - Так і є!
Щойно задня частина машини висунулася досить далеко,
настав час наступної частини мого плану.
Отак?
- Гаммонде? - Так, правильно.
Джеремі, ти готовий?
Дві секунди.
- Машина їде. - Під напругою.
Машина їде.
Стоп-сигнали! Чому засвітилися стоп-сигнали?
Замикання.
- Точно, Джеймсе. - Так.
Двигун вийшов з ладу.
Найбільша проблема в тому…
Машина застрягла в рамці.
А коли її витягли з дірки,
я зміг наблизитися на своєму V8.
Стій.
Давай. Поїхали.
Так, ще раз.
- Цього досить. - Витягли!
Яка чудова машина.
Ти висмикнула «Іво», це врятувало життя «Іво». Ти красуня!
Але питання в тому, чи це так?
Лайно.
- Поглянь на фару. - Боже.
Точно. Просто кажучи, Джеймсе,
- у тебе купа роботи. - Еге.
Гаммонде, а ми з тобою маємо встигнути на рейс додому.
Так. Команда на першому місці.
Команда на першому місці. Ми були командою.
Спасибі за це.
Колись побачимося.
«Вольво».
Не уявляю, як він полагодить цього разу.
Це міцна машина, і я люблю її, але я думаю, їй кінець.
Ми всі запізнюємося на літак!
Ну ж бо
Озеро уступило місце швидким лісовим дорогам,
що було ідеальним середовищем для підсумків щодо наших автомобілів.
Якщо можна порівняти їх із собаками,
«Іво» схожа на собаку-рятувальника, що зазнала жахливого поганого поводження
від його безвідповідального власника, і ти ніби любиш її за це.
Потім є «Субару», який схожий
на милого, але досить настирливого тер'єра.
А ще є «Ауді Кваттро», який схожий на лабрадора.
Блискуча абсолютно в усьому.
«Кваттро» не тільки на Різдво.
«Кваттро» на все життя.
Я не кажу, «Субару» може все,
адаптуватися, щоб відповідати капітану промисловості і барному бешкетнику.
Це не так. Потрібно змінитися, щоб відповідати їй, і в цьому суть.
Найбільш м'який вікарій міг залишити кафедру
з добрими словами для пастви, сяде в «Субару Імпреза»,
і він їздитиме отак.
Бо це те, що вона робить.
Тоді ми продовжили мчати до літака.
Це огорожа по периметру для аеропорту.
Десь тут наш літак.
А тепер ми в «Там, де гніздяться орли».
Овва, машина!
Оце так прибуття.
Певно, це воно.
Гарний літак.
- Так. Хороший фініш. - Чи не так?
Ми дісталися сюди швидше ніж очікувалось,
що значить, нам треба потягнути час,
чекаючи Джеймса.
Дорогою я розмірковував.
Якщо ваша машина спочатку була розроблена для ралі,
це буде дуже добре, що б це не було.
Звідки ти знаєш?
Але вона не була створена для ралі.
Ти дивився в дзеркало заднього виду в будь-який момент за останні 40 хвилин?
Так. У ньому була величезна «Ауді». Але не машина для ралі.
Проблема в тому, що ти не надто спостережливий.
Що?
- Ти це зробив? - Так.
- І на дверцятах? - Так.
- Не може бути. - І на лобовому склі.
Та ну його!
- Я вважав, що виглядаю круто. - Це так.
Було круто. «Це фанат Мартіна Клюнса».
Чи Мартіна Башира.
Одкровення завершилися.
Тоді ми чекали, щоб побачити, на чому прийде Джеймс.
І невдовзі.
Це він? А якщо…
На чому він?
Це «Мітсубісі»?
Або…
Те «Вольво»?
Це те саме «Вольво»?
Це було «Вольво».
І я був не в ній.
Боже мій!
Так! Оце так тачка!
Неймовірно!
Як таке можливо?
Вона сильно пошкоджена, але тут.
Починаючи цю подорож, ми хвилювалися, що це буде трохи занудно.
Але так не було.
І ми щиро сподіваємось, що всі ви вважаєте
ці вирощені на ралі титани такими ж дивовижними, як і ми.
Красуня!
Ці машини витримали всі наші нісенітниці,
жодного разу не втративши своєї величності.
Але немає абсолютно ніяких сумнівів
щодо справжнього героя цієї пригоди.
«Іво» загинула не раз, а двічі.
Не може бути.
І обидва рази воскресла з мертвих…
і продовжувала бій.
Ось чому «Іво» і її супутники —
це саме такі машини для такого шоу
честь шанувати.
Привіт.
Берег до Джеремі, Річарда, Джеймса.
Чому вони пішли туди?
Вони віддаляються. Я їх втрачаю.
Народ, це заїзд таксі.
Якого…
Вони не повинні бути там. Це реквізит.
Вони не мали злітати.
Вони мали бути на отому.
Переклад субтитрів: Kiril Haraschuk
Творчий керівник Юрій Лаховський