ZIUA DISPARIȚIEI LUI MIKKEL
Doamne, dă-mi liniștea să accept lucrurile pe care nu le pot schimba,
curajul să schimb lucrurile pe care le pot schimba și înțelepciunea să văd diferența!
Doamne, dă-mi liniștea să accept lucrurile pe care nu le pot schimba,
curajul să schimb lucrurile pe care le pot schimba...
LEGITIMAȚIE ȘCOLARĂ MADS NIELSEN
Tronte!
Eu...
Sunt eu, Peter.
Eu...
E ceva aici ce ar trebui să vezi.
Are legătură cu fiul tău.
Nu, nu cu Ulrich.
Cu Mads.
Cum...
E imposibil!
A apărut din senin.
Mads!
Vine cineva.
Tronte?
Claudia?
Peter...
Am multe de explicat.
Dar întâi trebuie să-l ducem pe Mads acolo unde ar trebui găsit.
Nu mai avem prea mult timp.
NETFLIX PREZINTĂ
UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
ALFA ȘI OMEGA
12 NOIEMBRIE 2019
Îmi pare rău!
Am făcut-o de oaie.
De când a dispărut Mikkel...
Nu mă mai recunosc.
Nu contează, da?
Totul e bine.
Știi cum e el.
De obicei se întoarce după câteva ore.
Nu a lipsit niciodată atât.
A mai trecut pe aici colegul meu, Ulrich Nielsen?
Nu. Din câte știu eu, cel puțin.
Doar sâmbătă, când l-a atacat la dl Doppler.
De parcă socrul tău ar fi avut vreo legătură.
Știai?
Ce să știu?
De băiatul din viitor.
Știai.
Asta e pentru tine.
NU DESCHIDEȚI ÎNAINTE DE 4 NOIEMBRIE
- E imposibil! - Ce?
Am ars-o.
De cât timp știi?
Sincer, am știut mereu.
Când a venit tatăl tău la mine,
era un băiețel tulburat.
Am crezut că are doar o imaginație foarte bogată.
Că probabil i s-o fi întâmplat ceva rău, ceva ce nu putea suporta.
Mi-a zis...
că vine din viitor.
Nu l-am crezut.
Dacă știai...
De ce nu l-ai oprit?
Nu știam că se va sinucide.
Dar ai fi putut să-l salvezi pe Mikkel!
Mai am o bunică! E directoarea școlii!
Soțul ei, care i-o trage maică-mii, își caută fiul, care e tatăl meu!
Acum câteva zile mi-am sărutat mătușa!
Și cel mai dubios e...
că nu e nimic în neregulă cu niciunul dintre ei.
Sunt în ordine.
Eu sunt în neregulă!
Cred că lucrurile...
oricât de anormale
sau de ciudate ni se par,
se întâmplă cu un scop.
Cine suntem noi să ne jucăm de-a Dumnezeu?
Ce a fost a fost.
Dar tu...
Trăiești aici și acum.
Cine știe ce ne va aduce viitorul?
Vreau doar ca totul să se întoarcă la normal.
Când era copil, Houdini visa doar să devină magician.
Tu ai același vis?
Da.
Dar magia pe care o vreau eu e imposibilă.
Și care e aia?
Vreau doar să mă trezesc.
Ai auzit de paradoxul maestrului Zhuang?
"Am visat că eram fluture.
Acum m-am trezit și nu mai știu dacă sunt un om
care a visat că e un fluture,
sau un fluture care visează
că e om."
Tu ce ești?
Un om sau un fluture?
Poate că sunt amândouă.
Numele meu e Egon Tiedemann.
Hai să începem cu numele tău.
Tiedemann?
Egon, da...
Bineînțeles!
"Singurul meu scop e să iau multe vieți.
Cu cât iau mai multe, cu atât mă simt mai bine."
- Ești satanist? - Satanist?
Nu, sunt polițist.
Polițist?
E o melodie din anii '80.
Pot să-ți spun de pe-acum că n-o să-ți placă.
Uită-te la cameră!
De ce i-ai omorât pe copii?
Nu i-am omorât pe copii. Am încercat să-i salvez.
Ce i-ai făcut lui Helge?
E în viață.
Așa ar trebui. Altfel copiii nu ar fi morți.
Unde e Helge acum?
- Unde e? - Pot să schimb totul.
Pot să schimb tot ce se va întâmpla, dar trebuie să-mi dai drumul.
- Uită-te la cameră! - Te rog!
Uită-te la cameră!
Nu!
Știi ce facem aici cu ucigașii de copii?
Ești un prost!
Ești la fel de îngust la minte ca toți ceilalți din orașul ăsta de căcat!
Dă-mi drumul!
Deja bei sau o să începi abia după ce te părăsește nevastă-ta
și îți dai seama că ești penibil și vrednic de milă?
Dă-mi drumul!
Lasă-mă! Vreau să ies!
Trebuie să ajung la fiul meu. Trebuie să-mi găsesc fiul!
Te-am așteptat.
Joi.
- Da, să-mi bag! - Cum adică "să-mi bag"?
Nu am spus nimănui că ai fost la nebuni.
Am mințit pentru tine.
Franța, baghetele...
Se pare că și tu minți binișor.
Nici nu ai nevoie de mine.
Martha mi-a spus tot.
- S-a întâmplat. Eu chiar nu am... - Ce nu ai vrut?
Să-mi dai țeapă?
Să mă minți?
Să te pupi cu prietena mea?
Ești un căcat bolnav!
Ca și taică-tu!
Ce faci?
Te-ai tâmpit?
Să nu te mai întorci aici niciodată!
Pleacă dracului de aici!
Ați reparat-o.
Aia e a ta.
Iar asta e a mea.
Am construit-o acum mulți ani.
E aceeași mașinărie,
dar în condiții diferite.
Vezi tu...
E ca și cum
te-ai putea uita la începutul și sfârșitul unui lucru în același timp.
Stai o clipă!
Chestia asta
trimite un soi de semnal.
Un impuls electromagnetic.
Ca și cum ar încerca să comunice cu ceva.
Și uită-te la asta!
Bucata asta nu s-a mișcat niciodată.
A fost inclusă în schiță, dar nu am știut niciodată pentru ce era.
Chestia asta și aparatul comunică.
Nu doar trecutul influențează viitorul.
Și viitorul influențează trecutul.
Vezi tu,
dacă nu-mi arătai aparatul din viitor,
nu l-aș fi putut construi pe ăsta.
Un paradox, nu?
Deschizăturile astea
nu existau înainte.
Habar n-am ce rol au.
Ce e aia?
Cs-137.
Un izotop radioactiv al cesiului.
Aparatul generează un câmp Higgs.
Crește masa cesiului.
Un impuls electromagnetic
provoacă o implozie și îl transformă într-o gaură neagră.
Același lucru trebuie să se fi întâmplat și la centrală.
De ce ați hotărât să mă ajutați până la urmă?
De ce?
E o vorbă mare.
De ce ne hotărâm să facem ceva și să nu facem altceva?
Dar contează dacă decizia se bazează
pe consecința unei serii de legături cauzale?
Sau dacă vine dintr-un sentiment nedefinit dinăuntrul meu?
Că poate toată viața mea se reduce fix la acest moment.
Că sunt o parte dintr-un puzzle.
Unul pe care nu-l pot nici înțelege...
nici influența.
Spune-mi...
Cum e viitorul?
Sper ca mâine să fie deja diferit față de cel de azi.
Da?
Tatăl tău a fost răpit când era copil, nu?
Îți amintești când anume?
Eu...
Putem discuta? Eu...
- Trebuie să-ți spun ceva... - Când anume? '53? '54?
Toamna lui '53.
'53.
Exact acum 66 de ani.
De două ori 33.
- Totul e conectat. - Ascultă, Charlotte!
Trebuie să vorbesc cu tine.
Mai târziu, da? Trebuie să închid.
Pot să vă ajut?
Pe mine mă căutați?
Trebuie să te oprești!
Ce să opresc?
Se folosește de tine.
Tot ce-ți promite e o minciună.
Cred că mă confundați cu altcineva.
Am mai spus asta.
Tot ce spune Noah
e o minciună.
Nu e cel ales.
Nici tu nu ești cel ales.
Nu vrea să scape lumea de rău.
El este răul.
Azi e ziua aceea.
Începutul și sfârșitul.
Nu face greșelile pe care le-am făcut eu!
Trebuie să te oprești!
Eu trebuie să mă opresc.
Ce-ai pățit?
M-am bătut.
Ce?
Cu cine?
Nu contează.
Cum adică nu contează?
Totul o să fie bine.
Am uitat ceva la școală.
Stai liniștită! Totul o să fie bine, mamă.
Charlotte m-a întrebat despre cabană.
Și despre Helge.
Despre ce s-a întâmplat în '53.
Peste câteva ore se va termina totul.
Mads va fi în viață.
O crezi?
Tot ce a zis că o să se întâmple s-a întâmplat în ultimele opt zile.
Fix cum scrie aici.
Atunci, de ce au fost rupte jumătate din pagini?
Ce se întâmplă după ziua de azi?
După ziua de azi...
Totul va fi nou.
Dar, dacă nu există Dumnezeu,
de ce credem într-o minciună?
Pentru că preferăm orice minciună durerii.
Cu mulți ani în urmă eram încă un băiețel.
A venit la noi un străin.
Arăta de parcă ar fi fost la război.
Nu prea vorbea.
Avea o tristețe în ochi.
Ca aceea pe care o vezi la cei care vor să moară,
dar nu-i lasă viața.
A luat o cameră la noi în casă.
Dormitorul de lângă al meu.
Și...
Uneori îl auzeam vorbind în somn.
Cuvinte confuze.
Dar într-o noapte a fost foarte clar.
Stătea în hol
cu ochii larg deschiși și a zis:
"Nimic nu e în zadar.
Nicio suflare.
Niciun pas, nici măcar un cuvânt.
Nicio durere.
O minune veșnică a Aceluia."
Nu i-am înțeles cuvintele.
Abia peste ani, când am simțit durerea,
am înțeles ce voia să spună.
Că niciuna dintre relele care ni se întâmplă nu ar trebui să fie în zadar.
E fiul meu!
Că ele ne fac ceea ce suntem.
Că ele ne dau putere.
Durerea ta te-a făcut ceea ce ești, Helge.
Dar nu mai are nicio putere asupra ta.
Cine urmează?
Jonas Kahnwald.
O să-i fie bine. Nu-ți face griji!
Poți să vii să-l vizitezi oricând.
Te duc la noua ta casă.
Sunt mulți copii acolo.
- Mă auzi? - Vino!
Vino!
M-am hotărât. Vreau să-l adopt.
Vreau custodia provizorie a băiatului pe timpul procesului de adopție.
Mă tem că nu e așa de simplu.
Am referințe. Am o casă.
- Eu... - E un proces foarte complicat.
Știu.
Poate că pare un pic pripit.
Dar nu e.
- Nu pot hotărî aici... - Băiatul mă place.
Are încredere în mine.
Sunt singura persoană pe care o îngăduie aproape și...
Și mie...
Și eu îl plac pe el.
Ce zi e azi?
- Suntem în 12. - Ce an?
'86.
Ești de aici?
Ce faci aici?
Învii pe cineva din morți.
Și cum faci asta?
E foarte greu de explicat.
Poți să le învii și pe ele?
Nu, trebuie înviate când sunt mai tinere.
Dar atunci nu sunt încă moarte.
Asta nu schimbă faptul că o să moară.
Ești nebun.
Poate...
"Helge Doppler. Nouă ani.
A dispărut pe 10 noiembrie 1953.
Răpirea e atribuită unei persoane necunoscute."
Pagina cinci.
E ACEST OM UN UCIGAȘ DE COPII?
Dă-mi drumul! Te rog!
Te rog, dă-mi drumul!
Unde e Helge?
Nu vrei să vorbești?
Te fac eu să vorbești.
Cine ești?
- Nu trebuie să-ți fie teamă. - Hei!
Hei! Ce rost are asta? Ce e asta?
De ce m-ai încuiat aici?
N-am fost eu.
A fost Noah.
Cine e Noah?
Unde sunt? Ce e asta?
E un fel de prototip al unei mașini a timpului.
Tu ești cobaiul.
Pasajul din peșteră e fix sub buncărul ăsta.
Dacă e deschis, energia se scurge prin cameră.
Dar trebuie crescută.
Fără DeLorean.
Fără șuierături sau aburi.
Prima mașină a timpului e un buncăr cu patru pereți.
Dar încă nu prea merge.
- Dă-mi drumul de aici! - Nu pot.
Numai așa se pot întoarce lucrurile la normal.
Cine ești?
Nu știi?
Scrisoarea.
Ai ars-o.
Totuși, încă există.
O să porți scrisoarea aia aproape 33 de ani înainte s-o dai mai departe.
Ție însuți.
Eu sunt tu.
Numele meu e Jonas Kahnwald.
Eu ți-am trimis ție scrisoarea.
Sau poate ar trebui să zic mie.
Eu am trecut deja prin tot ce treci tu.
Am ars scrisoarea, ca și tine. Am luat-o înapoi de la bunica noastră.
Eu am purtat deja discuția asta.
Dar pe atunci eram de cealaltă parte.
Credem că suntem liberi, dar nu suntem.
Urmăm același drum.
Iar și iar...
E o nebunie!
Nu are nicio logică!
Poți hotărî să-mi dai drumul acum.
Hai, dă-mi drumul!
Mult timp am crezut că e o nebunie. Că eu sunt nebun.
Dar nu pot să-ți dau drumul fiindcă nu ai mai deveni ceea ce sunt eu azi.
Dacă mi-aș schimba acum trecutul, aș schimba cine sunt acum.
Și atunci, nu aș mai putea să distrug gaura odată pentru totdeauna.
De ce ai sărutat-o pe Martha?
Nu suntem liberi în ceea ce facem fiindcă nu suntem liberi în ceea ce vrem.
- Nu putem înfrânge ceea ce zace în noi. - Oprește-te!
Oprește-te!
Oprește-te, te rog!
Îl vreau pe Mikkel înapoi.
Vreau ca totul să se întoarcă la normal.
Vreau să înceteze tot căcatul ăsta bolnav!
Tot mai vrei.
Treizeci și trei de ani mai târziu. Încă vreau asta.
Dar Mikkel...
Tatăl nostru e doar o mică parte dintr-o boală mult mai mare.
Am văzut lucruri pe care n-ar trebui să le vadă vreun om.
Îmi pare rău!
Așteaptă!
Stai!
Dar într-o scurtă clipită Noaptea se întoarce iar
Cumva, viitorul începe undeva Cândva
N-o să aștept mult
Dragostea se naște din curaj Așa că nu te gândi de două ori
Călărim pe roți de foc Prin noapte către viitor
JOI, 13 NOIEMBRIE 1986: ACCIDENT GRAV LA RĂSCRUCE
VINO LA CABANĂ! TREBUIE SĂ VORBIM. PETER.
CE VREA NOAH?
Totul e pe cale să înceapă.
Jonas cel mai în vârstă o să distrugă gaura, dar...
nu-și dă seama că el va fi acela
care-i va genera existența.
Un paradox.
Cesiul din mașina lui inutilă nu va distruge permanent gaura.
O va crea pentru prima dată.
El crede că e un salvator.
Dar Claudia l-a mințit.
Cei mai mulți oameni sunt doar pioni pe o tablă de șah.
Ghidați de o mână neștiută...
Există doar ca să fie sacrificați pentru un țel mai înalt.
Jonas, Mikkel, copiii,
nu sunt decât mutări de șah nefericite, dar necesare,
într-un război veșnic dintre bine și rău.
Sunt două grupuri care se luptă pentru controlul călătoriei în timp.
Lumina și umbra.
Noi aparținem luminii.
Să nu uiți asta!
Chiar dacă unele lucruri pe care le facem au o natură întunecată.
Nu există victorie fără sacrificii.
Cât timp suntem în bucla asta temporală noi, cei care știm,
trebuie să ne asigurăm că fiecare pas se va repeta exact ca înainte.
Indiferent de cât de inuman ar părea.
Indiferent de ce sacrificii ar trebui să facem.
Dar, crede-mă,
ceilalți sunt cei cu adevărat inumani.
Și-au pierdut toată umanitatea. Ei aparțin umbrei.
Bunica ta, Claudia, aparține umbrei.
Să nu ai niciodată încredere în ea!
Indiferent de ce-ți spune.
O CĂLĂTORIE PRIN TIMP
Jonas a avut încredere în ea înainte și o să mai aibă.
Jonas crede că va schimba totul,
dar e doar marioneta ei.
Nu merită mai mult.
Timpul e un câmp infinit.
Milioane și milioane de rotițe angrenate.
Trebuie să avem răbdare ca să învingem.
Dar va veni și vremea noastră.
Vom elibera omenirea de propria imaturitate.
De propria-i durere.
Dar trebuie să fii tare.
Poți să faci asta?
Da.
E timpul.
O CĂLĂTORIE PRIN TIMP
DE ZIUA MAMEI 1986
Unu, doi...
Unu, doi, trei.
Hei, tu! Mâinile sus!
Culcat!
Cine sunteți?
Unde sunt?
În ce an suntem?
Bine ai venit în viitor!
Subtitrarea: Dan-Radu Talpalariu