No tak. Ne.
Ne, ne.
Musí to být někde... Co to je?
No tak... Kde...
Zatraceně. Proč nikdy není na svém místě to, co zrovna potřebuju...
- Vy jste to viděl? - Ne, neviděl.
Já to tu hledám jak blbec a vy nic?
- Já myslel, že hledáte pero. - Proč bych měla?
Když vás něco napadne, tak často hledáte pero.
To vy si zapisujete.
Ostatní nemůžou za všechno, co se vám přihodí.
Fajn. Mám vám vzít pero a zapsat si to?
- Pamatujete si... - Ano, pamatuju.
Měla bych si oholit hlavu. To by se jí líbilo.
Vždycky si pamatuju, kde jsem skončila. Dokážu v hlavě udržet složité myšlenky.
Proto NASA chce, abych se přestěhovala na Floridu.
Volá mi ve čtyři ráno, protože už má hotovo.
Vůbec ji nezajímá, že musím brzo vstávat. Je tak...
A všechno musí být... A ještě k tomu...
- Dokončete myšlenku. - Cože?
Pracujeme tu na dokončování myšlenek.
- Já je dokončuju. - Ve vaší hlavě ano, ale ne nahlas.
Unavuje mě to věčné kritizování. Od vás, od ní.
Nemůžu za to, že jsem rychlejší než všichni ostatní. Vždycky jsem byla.
Jediný, s kým se dalo mluvit, byl děda.
- To budete trčet tam vzadu? - Já myslel, že dnes budeme u pohovky.
- Pracujeme přece na blízkosti. - Ano, jistě. Omlouvám se.
To vy jste s tím přišel. Já chtěla Rivotril.
Už jsem tu. Vše v pořádku?
- Nechci mít ofinu. - Nemusíte mít...
A kdo sakra volá ve čtyři ráno?
Já tu pracuju na doktorátu. Na tom záleží.
To si neuvědomuje, že Reno a Boston nejsou ve stejném časovém pásmu?
- Co píšete? - To byste nepochopil.
Chci to pochopit.
Chcete snad pochopit pohyby v molekulárně kinetické teorii?
- Myslel jsem, že jde o vaši matku. - Celý svět se netočí kolem mé...
Snažím se přijít na to, jak používat mutace DNA
ke změně průběhu onemocnění a pozměnit to tak,
abychom mohli řídit proces, ve kterém... Počkat.
Mám to.
- Vážně? Jste si jistá? - Chcete si to zkontrolovat?
Není třeba. Věřím vám...
Bože, Esther. To je neskutečné.
To, co jste právě udělala, tady, v mé ordinaci,
to je obrovský úspěch.
Myslíte? Tak to řekněte mé matce.
Proč jsem si sakra pořizovala ještě tu svrchní přikrývku?
- Volá nějaká Susie. - Super. Myslela jsem, že už tam nejsi.
- Kdo to je? - Rose. Miriam je blbě.
Cože? To nedává smysl. Má to dostat až 14. Mám to v kalendáři.
Nejde o měsíčky. Včera v noci přišla domů zmrzlá na kost.
- Co dělala venku v té vánici? - Já doufala, že mi k tomu něco řeknete vy.
- Je to vaše dcera. Vy s ní bydlíte. - Ale chodí k vám. Doma nikdy není.
Není na mě ji varovat před sněhem. To je vaše práce.
Ať za to může kdokoli, domů se vrátila jako kostka ledu.
Měla vlněný kabát, takže ten se úplně scvrkl.
Museli jsme ho z ní dostat zahradnickými nůžkami.
Po teplé sprše jsme ji uložili do postele. Doktor říkal, že je podchlazená.
- Ježiši. - Je úplně mimo, nemůže z toho ani spát.
Leží a něco si breptá. Potřebuju, abyste tlumočila.
Mluvíte stejnou řečí a vyznáte se v tom vašem šoumenském žargonu.
- Dobře. Hned jsem tam. - To jsem ráda.
Hlavně před ní ale nemluvte o prstech na nohou.
- Možná o jeden nebo dva přijde. - Ona přijde o prsty?
Snad jen o ukazováček. To bude ještě chodit normálně.
A mokasíny by nazula snáz, takže by to nebyla taková ztráta.
- Tak za chvíli? - Ano. Zatím.
Haló? Jsem tu.
- Susie? Vždyť bylo zamčeno. - Bylo.
- Pořád mám klíč. - Proč?
Ani nevím. Pořád ho mám na klíčence, zapomněla jsem ho sundat.
- Ještě že jste tu. - Sama se dostala dovnitř.
- Jak je jí? - Pořád plácá nesmysly.
- Nechala si svůj klíč. - No a?
Soustřeďme se na Miriam.
Pořád stejné. Plácá blbosti. Náhodná slova a zvláštní zvuky.
To by rovnou mohla zpívat bebop.
Vím, že šla do Carnegie Hall podívat se na Lennyho vystoupení.
Tak Carnegie Hall. Konečně máme nějaké informace.
Takže se nezbláznila a nešla do té vánice jen kvůli pěknému sněhu.
To mě napadlo jako první.
- Bože, Abe. Podívej se na svou košili. - Takhle to přišlo z čistírny.
- No tak si vezmi jinou. Něco tu řešíme. - Všechny jsou popálené.
Uvidím, co se dá dělat.
S tou košilí? O to teď nejde.
Miriam? To jsem já, Susie.
Pryč, je to pryč.
- Co je pryč? - To okno.
- Okno je pryč? - Otevřené.
- Okno je otevřené? - Zavírají se. Dveře se zavírají.
- Nic se nezavírá. - Sýr a krekry.
- Tony Bennett. - Co s ním?
Spala jsem s ním.
Spala jsi s ním? Kde jste se sakra seznámili?
Jsem v posteli.
- Kdo? - Hlava mě bolí.
To mají být rýmy?
Miriam.
Takže, spala s Tonym Bennettem.
- Cože? - A chce sýr a krekry.
Přinesla jsem jí Manchego. Ani se ho nedotkla.
Odkud zná Tonyho Bennetta?
- Nemluvila o klobouku? - Je snad den, kdy ne?
Mluvila o okně a o dveřích. A tohle nepomůže.
- Doufala jsem, že ji to zklidní. - Co tu smrdí jak oslí varlata, Zeldo?
Speciální polská polévka z rybích hlav. Odhání zlé duchy a vlasy po ní lesknou.
Až snížíš hodnotu nemovitosti, udělej silný kafe. Pořádný.
Tohle bude na dlouho.
Miriam.
Miriam, soustřeď se. Co se včera v noci stalo?
- Byla zima. Byla vánice. - To tak v zimě bývá.
Chodila jsem.
- Venku v té zimě? - Zmrznutý rozkrok.
Cože?
- Zmrzl mi rozkrok. - Rozkrok? To jde?
Moje prsty. Přijdu o prsty.
Samé prsty, ale rozkrok tu nikdo neřeší.
Určitě na tom nejsou tak... Krucinál.
- Je to hodně špatné? - Ne.
Říká se, že musíš dát hlavu mezi kolena, abys neomdlela, že jo?
Řekni mi to, Susie.
Jak sakra vypadá tvůj rozkrok?
- Fajn. - Susie?
Susie?
- Něco nového? - Máme zase zavolat doktora?
Za návštěvy si účtuje pěkné pálky, snad to nebude nutné.
Co ten prst?
- Říkala jsem vám o něm. - Ne.
Ne, Rose. O tom jste mi neříkala.
Podala jste to jako narůžovělý, lehce omrzlý andělský prstíček.
Ani omylem jste mě nepřipravila na takovou hrůzu.
- Trošku to přeháníte. - Vždyť je černý. To není dobré, Rose.
To není přehánění. Ten prst můžou rovnou ufiknout.
Jako by byla nějaký veterán. Z nějaké hodně dávné války. To je jedno.
Jdu zpátky za ní.
Ten prst budu mít navždy před očima, chápete?
Možná už je nikdy ani nezavřu, doprčic.
Už je ti líp? Nechceš vstát a trošku se protáhnout?
Tvoje děti koukají na televizi. Nechceš za nimi?
Ať jdou do prdele.
Poslala svoje vlastní děti do prdele.
- Cože? - To teda ne.
- Takové odporné vyjadřování. - Nevím, jak dál.
Víte, co by pomohlo?
- Co? - Kdybyste vrátila ten klíč.
Rozhodně by to nebylo na škodu.
Susie.
- Susie. - Co?
- Jsi vzhůru. Jak ti je? - Dobře. Myslím.
Hele, já poslala svoje děti do prdele?
Jestli tě to uklidní, tak tě naštěstí neslyšely.
- Super. - Nechceš mi už konečně říct, co se stalo?
Nic moc. Byla jsem v Carnegie Hall. Byla vánice.
Nemohla jsem sehnat taxíka, tak jsem šla pěšky...
Hej, myslíš, že se Bennett vrátí se svým představením?
- To nehrozí. - Víš to jistě?
- Dost jistě. - Možná se mu neozvali.
Určitě se mu ozvali a teď si připravuje oblek.
Já a ten můj pitomý manifest.
„Budu hlavní hvězdou. Žádní předskokani nebudou.“
Taková hloupost.
Ne tak úplně. Co to, že chceš říkat, co si myslíš? To bylo chytré.
Možná na to nemám.
Možná nejsem tak silná, jak jsem si myslela. Koukni na mě.
Čtvrt metru sněhu a jsem jak moje matka. Ležím, hltám prášky, všude kolem svíčky.
Určitě mám pod polštářem krystaly.
Jo, jsou tam. A hned tři.
Ne. No tak. Mysli na něco hezkého. Mysli na boty.
Můj prst. Přijdu o prst.
Tak nemysli na boty. Žádné boty. Klobouky. Ty máš ráda.
Můj klobouk. Ten jsem měla ráda.
Zítra tohle všechno nebude nic víc než skvělý materiál na vystoupení.
Moc mě to mrzí, Susie. Bože, jsem tak hloupá. Měli jsme plán.
Pak jsem šla svou vlastní cestou. Zkusila jsem to sama.
Neměla jsem to dělat. Jsi jediná, kdo mi rozumí.
Jsi jediná, kdo mě kdy někam dostal. Dostalas mě sem.
Slibuju, že ti budu už navždycky věřit.
Navždycky.
- Šest měsíců. - Cože?
Do šesti měsíců ji musím přesvědčit. Před tím jejím výrazem mě Harry varoval.
Prý hrozně litoval toho, že nevěděl, co ten výraz znamená, dokud nebylo pozdě.
Prý to znamená, že to chce vzdát. To se nestane.
Došly jsme daleko. Klíčem je Mike.
- Kdo je Mike? - Musím jít.
- Ještě něco. - Na ten klíč kašlu, Abe.
Úžasná paní Maiselová
Za chvíli tu máme Den Díkůvzdání.
Zítra. Vážně? Tak proč tu ještě trčím?
Díkůvzdání. Den plný jídla a členů rodiny.
Den, kdy se u stolu podíváte na tchána,
který doufá, že se jeho dcera vzpamatuje,
na tchyni, která doufá, že se její dcera vzpamatuje
a na svou starou, která doufá, že se vzpamatuje.
- Ta tvoje se vzpamatovala, že, Georgi? - Většina z nich.
Berte si chytré ženy. Dříve nebo později vás opustí.
Moje oblíbená tradice na Díkůvzdání
je sedět na pohovce sledovat animované postavičky mého dětství
vznášet se beze slova.
A když se k nám chtějí přidat prarodiče, tak zapneme přehlídku od Macy’s.
Tu jejich přehlídku miluju.
Tam teprve poznáte své postavení v hierarchii šoubyznysu.
Show Gordona Forda má největší publikum z celé branže.
Promiňte. Vaše nadšení se ztrácí v porovnání s jakoukoli skupinkou dětí,
které vidí vznášející se třímetrovou myš. Je to jako Elvis s ocáskem.
Mou další oblíbenou tradicí je sezení u stolu,
když vám babička připomíná, že toto může být její poslední.
A my na to: „My víme babi, my víme.
Ale my tu nádivku tetičky Rosie sníme a nebudeme to tak prožívat.“
Dneska nás čeká parádní show. Nepřepínejte.
- Já tu nejsem neoprávněně. - Že ne?
Jsem tu ve městě poprvé a trošku jsem zabloudila.
- Hledám Brooklynskou botanickou zahradu. - Ano, to máte po cestě.
Podívejte se. Jsem manažerka. Hledám talenty.
Jak se jmenujete? Willie? My dva budeme skvělí přátelé.
Půjdete mi na svatbě za svědka.
Svatby nesnáším. A teď hurá do výtahu.
Policie určitě lituje, že vás odmítli.
- Ne, zlato. - Říkala jsem, že to není popelník.
To je francouzská zdobená váza z 19. století.
Musíš se smát. Jinak tě ti hlupáci dovedou k slzám.
No a? Smrdí to, jako by se to vařilo.
- Ale nevaří. - Má to být v mírném varu.
- Taky že je. - Víš, jaký v tom je rozdíl?
Vím.
U vaření jsou bubliny rychlé, u mírného varu pomalé.
Ví, co znamená mírný var, Shirley.
Přidej tam sůl, Zeldo. Nebo se tím u vás platí, že s tím tak šetříš? Použij pěst.
Stará přechytralá babka.
Skrblická schiksa.
- No tak, vy dvě. - Kytky mi přišly všechny uschlé.
- Cože? - Museli mi poplést objednávku.
- Co budeme dělat? - Holt nebudeme mít kytky.
To nejde. Vždyť je Díkůvzdání.
Všechny zajímají kytky. Něco vymyslím.
Cítí krocana. Přísahám, že si přičichnul. Podívej jak čichá, Rose.
Mám tu nůžky.
Když něco řekneš, podívá se přímo na tebe.
- Zkus to, Midge. Řekni něco. - Zítra je pro instalatéry nejrušnější den.
- Podívej. Otočil se. Shirley, otočil se. - Astrid, je tu sporák.
Nikdy nemávej s dítětem nad sporákem, teda pokud ho neučíš na nočník.
- Ať to dítě zmizí. - Já ho vezmu, paní Astrid.
- Tak. - Je tak pozorný.
A bdělý. Vždycky. Nikdy nespí.
Říkala jsi, že jsi učila dítě na nočník máváním nad sporákem?
Nahřeje jim to zadeček. Připomene jim to, k čemu slouží.
Joela jsem tak naučila za hodinu a půl.
Jak často brečíte?
- Kde sedím? - Nesedíš vedle mámy?
Trošku jsem promíchala jmenovky.
Bylo by fajn mít děti u velkého stolu, aby se Chaim necítil divně.
Rose sedí tady, Noah tady, Moishe a Shirley sedí tam a tam.
Abe, Midge a Joel sedí u dětského stolu.
- Já jsem dospělý. - Klidně si tam sednu já, tati.
Je to Chaimovo první Díkůvzdání. Nemůžeš ho opustit.
Tatínek říká blbůstky. Neboj se.
- Promiň, tati. - Vždyť spí. Nebude mu to vadit.
- Myslím, že bude. - Ale ty nejsi známá dobrým uvažováním.
Pojď si sednout k nám, tati.
Nesu sůl, kdyby to náhodou bylo málo slané.
- Rád bych si sedl tam, Joeli. - Proč?
Protože jsem hlavou rodiny. Měl bych sedět v čele stolu.
- Dětského? - Jak moc ti na tom záleží?
- Božínku. Kdo zabil ty kytky? - Takhle jsme je dostali.
A za to jsi zaplatila? Takové jsem mohla přinést zadarmo.
- Pozor. - Promiňte. Chtěla bych pronést přípitek.
- Cože? Odtamtud? - Ano, odsud.
Přípitek by měl pronést někdo tady.
- Ale... - Já se toho ujmu.
- Máš štěstí, Chaime. - Každý rok se tu sejdeme...
- Ukázal prstíčkem. - Vážně?
- Na tebe. - Znovu.
- Ukaž na tatínka. - Tak na ukazování. Pojďme jíst.
Říkala jsem ti o tom vyhraném výletě?
- Tys vyhrála? - Od banky.
- Cože? - Vyhrála jsi to od banky.
Nerozumím ti tam vzadu. Každopádně, vyhrála jsem od banky výlet na Palm Beach.
Ředitel mi jen tak zavolal ohledně poděkování za mou věrnost
a nabídl mi ten výlet.
- Super. - Co?
- Super. - To je jedno.
Pojedeme tenhle víkend.
A nejlepší na tom je, že naše dcera odmítla vzít naše vnoučata na letiště,
aby se s námi rozloučily.
Velké zklamání.
Ten den zrovna pracuju. Počkat, jemu rozumíš?
- Cože? - Také máme menší novinku.
Čekali jsme s tím na vhodnou chvíli. Chceš jim to říct?
- Ne, klidně to řekni ty, Moishi. - Se Shirley se rozvádíme.
- Ta nádivka není dost slaná. - Počkat. Cože?
- Ne. Proč? - Uvědomili jsme si, že se k sobě nehodíme.
Teď? Teď jste si to uvědomili?
Co málem umřel, myslela jsem, že odejde do důchodu. Mluvil o tom.
Ano, ale když se ocitnete na prahu smrti, uvědomíte si, jak je život krátký.
Neudělal jsem v práci ani polovinu věcí, co jsem si přál. Chci rozšířit byznys.
A je to v loji. Jaký je krocan? Nepotřebuje osolit?
Krocan je výborný, Shirley.
To jste se rozhodli to oznámit zrovna u stolu během Díkůvzdání?
Uklidni se. Všechno je v pořádku. Pořád budeme bydlet ve stejném domě.
Jen uprostřed postele bude plexisklo, abychom se nedotýkali zadky,
ale pořád viděli, jestli se ten druhý nedusí ve spaní.
Pořád se máme rádi.
- Nemůžete to nějak dát dokupy? - Vážně?
Na to se ptáš zrovna ta, co vyhodila manžela po první chybičce?
Takhle s Midge nemluv. Tohle musíte vyřešit.
Ani nápad.
Zkusili jsme to.
Jenže Moishe mi řekl něco, co bych od svého manžela nikdy nečekala.
To mu nikdy nezapomenu.
Shirley na to zareagovala tím,
co bych nikdy nečekal, že vyjde z úst člověka, zvlášť mé vlastní ženy.
To jí také nezapomenu.
- Já jsem na mámině straně. - Cože? Proč?
Proč? Měl jsi infarkt. Měl jsi odejít do důchodu.
Díky, že držíš se svým pohlavím. Pašák.
Když už si tu takhle sdílíme velké noviny, nemáš taky nějakou, Joeli?
- Vážně, tati? - Oznámení.
- Něco, co už delší dobou odkládáš. - Jaké oznámení?
Nechtěl jsem to říkat takhle, ale...
Pozor.
- Ethane, pojď sem. - Dobře.
Nemůžu uvěřit... Dobře. Jak tedy už můj nově svobodný otec řekl, mám novinku.
Jde o mou přítelkyni.
- Pozor. - Esther. Pojď sem. No tak.
- Dobře. - Promiň. Pokračuj.
Budeme se brát.
- Božínku. Ano. - Gratuluju.
Budeme mít děťátko.
- Gratuluju. - Božínku.
Co to je za slečnu? Ta tvoje snoubenka?
- Znáš ji. - Že ano?
- Znáte se. - Cože?
Hráli jste mahjong.
- Kde? - V nemocnici.
- V jaké nemocnici? - Když měl táta ten infarkt.
- Vyhrála jsem? - Ano. Takže se znáte. A budeme se brát.
Vnouče. Slyšela jsi to, Rose? Jak jsi mi to mohl zatajovat?
- To on, ne já. - Nechceš, abych byla šťastná. Smůla.
Budu mít snachu a vnouče
a ty se skácíš k zemi a chcípneš v hromadě obleků z jarní kolekce.
- To jsi se vyznamenala. - Neposlouchej, Chaime.
Zacpu mu uši.
Užijte si skrytou krásu a anonymitu
tohoto stolu dokud to jde.
Mám hrozný hlad.
To není možné. Myslím, že jsi toho krocana snědl sám.
- Snědl jsi ho sám. - Nesnědl.
- Dobrý den, paní Cho. - Dobrý den, paní Cho.
Pozor.
Dej tu tašku do kuchyně, Ethane.
- Tady už bydlí nějaká paní. - Cože?
Udělejte pro mě něco a jděte do tatínkovy ložnice.
- Podej mi ruku. - Ne.
- Mám ti to ukázat. - Vím, kde to je.
Proč jsi mi neřekla, že přijdeš? Chyběla jsi mi.
Nevěděla jsem o těch dětech. Že je máš.
- S sebou. - To nic.
Chceš něco k jídlu? Mám toho spoustu.
Stěhuju se do Chicaga.
Pozvolná konverzace není tvoje parketa, co?
- Promiň. Jak bylo... - Už to nemá smysl.
Jasně. Promiň.
- Posaď se. - Ne.
To se ani neposadíš?
Ne. Musím tady stát a říct ti, co chci.
Budu pracovat v Chicagu. Tu nemocnici i lidi tam mám ráda.
Nevím, jestli sis toho nevšimla, ale já v Chicagu nebydlím.
- Teď se nemůžu stěhovat. - Já vím.
- Co nějaká nemocnice na severovýchodě? - Ne.
- Dívala jsi se? - Ne.
- A neměla bys? Vždyť budeme mít miminko. - Ne.
- Ne? - Nebudeme...
Už ne.
Co se stalo? Jsi v pořádku? Proč jsi nezavolala? Hned bych vyrazil.
Nic se nestalo. Já jen...
Prostě už...
nebudeme mít miminko.
Nerozumím.
Sakra. Už rozumím.
Je mi to líto.
- Musím se posadit. - Celý život jsem měla jen jeden cíl.
Věděl jsi, že jsem nikdy nechtěla s nikým mít vážný vztah.
- A tahle věc s tebou... - Tati, Esther na mě zase ukazuje.
- Za chvilku tam jsem. - Ona nechce přestat, tati.
Za chvilku, Ethane. Sakra.
Sakra. Promiň, Ethane.
- Jsi naštvaný. - Nerozumím tomu.
Když jsi to chtěla udělat, tak proč jsi mi říkala, že jsi těhotná?
Když už na mně nezáleží.
- To není pravda. - Můžou být Židé mniši?
- Protože moje vztahy... - Vím, že jsem si to měla promyslet.
Ale nepromyslela, protože ty jsi...
Ty jsi ty. Nečekala jsem, že budeš v mém životě.
Měla bys být očařka. Pak bys mě možná viděla přicházet.
Nebuď sarkastický, prosím.
Nebuď naštvaný, sarkastický, nestarej se.
To jsem neřekla. Já...
Nemůžu to mít všechno, Joeli.
Takhle svět nefunguje.
Jestli chci být opravdová doktorka, tak musím být jen a pouze doktorka.
Pochop to, prosím.
Opravdu potřebuju, abys to pochopil.
Dobře.
Dobře. Seru na to. Fajn. Rozumím. Fakt. Budeš skvělá doktorka.
- Děkuju. - Máš všechno?
- Musela jsi tu něco nechat. - Jen tenhle svetr.
Jeden svetr. Nejsem moc všímavý, co?
Holka mi tu nechá jen svetr. Dost velké znamení.
- Joeli, prosím. Já... - Mám děti, Mei.
Fakt ti přeju hodně štěstí.
- Pošlu ti mou novou adresu. - Jasně. Pošli mi ji.
- Sbohem, Joeli. - Sbohem.
Jsi krocan.
Ty jsi krocan.
Krocan. Krocan.
Esther, jestli nepřestaneš ukazovat na Ethana, tak ti ten prst sní.
Promiňte, slečno. Ten krocan je suchý.
To někdo přinesl z domova. S tím vám nepomůžu.
Promiňte, slečno. Máte ještě Chianti?
To je nějaké obyčejné víno, co někdo přinesl. Ježiši Kriste.
Budu všechny vést s modlitbou. Musíš být připravený.
- Neznám ji. - Jsou důležitější věci. Třeba zadky.
- Dostal tě. - Jen se vyblbněte. Za dvě minuty začínáme.
Susie, ty máš na starost tuhle část. Za dvě minuty začínáme s modlitbou.
- Super. - Nevím, jestli jsem na turné připravený.
Máš to na dva týdny v hotelu. Za publikem ani nemusíš chodit.
To zní děsivě.
Není to děsivé. Po show můžeš rovnou na pokoj.
Zařídila jsem ti hezké apartmá s pokojskou.
Měl jsi někdy pokojskou? Uklidí, ustele.
Ve Vegas možná bude poskytovat i jiné služby.
- Jaké? - Máš letenku v první třídě.
- Letenku? Já létat nemůžu. - Létat bude letadlo. Ty budeš sedět.
Nemůžu letět letadlem. Vůbec je nechápu.
- Co je drží vzhůru? - Co drží ptáka vzhůru?
- Finanční trable. - To má být vtip?
- Nastražila jsi to na mě. Nikam neletím. - Ale ano, letíš, Bude to v pohodě.
Ty poletíš taky, že jo?
Já? Děláš si srandu? Do letadla nesednu.
Sakra. Asi jsem si zmrvila zub.
Kdo z vás ňoumů přinesl tyhle housky?
- To já. Pekl jsem je sám. Chutnají? - Ne. Vždyť jsou jak kámen.
To je tak naschvál. Je to rodinný recept. Říkáme jim „tvrdé housky“.
Taková hrozná pitomost.
Musíte je před jídlem dát namočit na deset minut do horké vody.
- To jste nevěděla? - To teda fakt ne.
Oznámení, všichni pozor.
Naše bistro není zodpovědné
za suché krocany, hrudkovitou kaši,
kyselou brusinkovou omáčku nebo hrozinky v mrkvovém koláči,
tak už nechte těch otázek.
- Pohov, Frede. - Dobře. Užij si večer.
Verlo, můžeš sem donést horkou vodu na housky?
- Ne. - Tady je už dost jídla. Ahoj, Alfie.
- Ty kulháš? - Jo. Málem jsem přišla o prst.
Podívej se mi na zub. Nevypadá blbě?
Jo. Zaltač ho zpátky trochu. Kývá se.
- To ty zatracené tvrdé housky. - Ty Fredovy? Musíš je namočit.
To je už jedno.
Poslouchej, trošku jsem podlézala a sehnala jsem ti vystoupení na 15.
- Příští úterý. - Super. Jsem připravená.
- A volal Boise. - Nerozumím ti.
Volal Boise. Vyrovnali se s poldy. Wolford znovu otevírá.
Pořád o tebe mají zájem, jestli chceš.
Jestli ti to nevadí, tak jo. Potřebuju pravidelné vystupování.
Hromadná modlitba se pro malý zájem
a kvůli vtipům o jiném využití krocana nekoná.
Dobrou chuť. Užijte si Díkůvzdání.
- Nikam neletím. - Ale letíš. Taky jsem připravená.
- Nikam neletím. - Ale letíš.
- Možností je tu spousta. - Nikam neletím.
Ale letíš. Já tě zabiju, Frede.
Jdeme.
Šup, šup, šup.
Nesnáším tě.
- Raz, dva, tři. - Hej, počkej.
Nachytal jsem tě.
Ahoj, Mikeu.
- Co tu děláš? - Hledám tu stromek.
- Tys mě sledovala? - Chtěla jsem si promluvit.
Chtěla jsi...
Jsem tu s dětmi. Běhají tu kolem.
- Promiň. Donutil jsi mě k tomu. - Co?
Chtěla jsem si promluvit už ve studiu. Ale ochranka mě poslala ven.
Protože jsem jim dal tvou fotku a řekl jim, aby tě nepouštěli dovnitř.
Vypadám tam aspoň hezky? Co podsvícení? A úhel ramen?
Mám tu pilku.
Musím s tebou mluvit. Chci, abys dal mé holce ještě jednu šanci.
Přijď se na ni někdy podívat. Nebudeš toho litovat.
Už jsem ti to jednou nabídl, pamatuješ?
Úplně jsi vyletěla, nadávala mi a vrátila se do bažiny, ze které jsi vylezla.
- Tak zase něco domluvíme. - Ne.
Nevedu druhé šance. Ta tvoje holka má smůlu.
Fajn. Tak tam nechoď ty. Pošli někoho jiného.
- Nějakou scenáristku. - U nás ženy nejsou.
To to tam u vás je jen samý párek?
- Co to máš s pusou? - To můj zub. Neřeš to.
- Mám ti ho vypilovat? - Ne, díky.
- Jdi pryč. - Hele, snažím se být milá.
Promiň, cože?
Přišla jsem až sem, abys nikam nemusel, a ty mě posíláš pryč?
Kde jsou vlci, když je člověk potřebuje?
Kdo ti dohodil Sophie Lennonovou? To já. Ten pohovor šel skvěle.
Byl to úspěch. Úplně sama jsem ti zlepšila hodnocení.
Ty se tu promenáduješ a všechny zásluhy bereš na sebe.
- Udělala jsem to pro tebe, Mikeu. - Víš ty co?
Na jednu věc se těším každý rok.
Jedna věc mi dělá radost a je to právě tohle.
Kupování vánočního stromečku s dětmi.
Děláme to každý rok a sakra si to užíváme.
Ty teď zůstaneš tady.
A já svým dětem koupím cedr a na tebe zapomenu.
Já už jim jeden koupila. Chtěla jsem je zaměstnat.
Je zvláštní, že ani jedno se ti nepodobá.
Příští rok bude tvá fotka viset i tady.
Tys mým dětem slíbila, že je vezmeš na film?
Možná.
- Spartakus? Bude to Spartakuse? - Možná.
Na tříhodinový film se samým křižováním?
Na takový film jsi chtěla vzít moje děti?
To kvůli všem těm koníčkům.
Takže jsi mi zkazila Vánoce a ukřižování? Díky.
Nemáš zač.
A kvůli tobě jsem vybral nejhorší stromek.
Dostala ses mi do hlavy a narušila to.
- Mikeu, já... - Už se k nám nikdy nepodíváš.
Rozumíš? Už před naší budovou nebudeš moct ani stát.
Dostaneš se na roh a budeš se muset hned otočit.
Nebudeš moct chodit po 5th Avenue.
Nebudeš moct stát ani před Saks,
protože to je přes ulici.
Jestli budeš chtít jít do Saksi, budeš to muset vzít oklikou ze 49.
- Tam já nechodím. - Opovaž se vkročit do Midtownu.
- Mám tam kancl. - Přestěhuj se. To platí i pro tu holku.
Ta nemá kancl.
Ta se k nám už taky nikdy nepodívá.
Vsadím se, že chodí k Saks.
Takže ji cesta přes 49. pěkně naštve.
Je to na míle vzdálené od výtahů.
Děti, není tamhle Santa?
Jejda, spletl jsem se. Asi tam Santa vůbec nebyl.
Spartakus. Spartakus. Spartakus.
Žádnej Santa neexistuje.
- Ahoj. - Mám koupenou letenku do Vegas...
Mám letenku do Vegas a musí se vyzvednout.
- Co zub? - Sklapni.
- Víš, že ti není rozumět, že jo? - Musím toho pitomého kouzelníka...
Krucinál.
- Ty musíš leda tak k zubaři. - Tenhle pitomec musí do letadla.
- Nikam neletím. - Ale letíš.
Ne, neletím.
- Nikam neletím. - Letíš.
- Neletím. - Letíš, i kdybych tě měla svázat...
Chci se zabít.
Susie, tohle je směšné. Volám svému zubaři.
- Přijď k nám. - Ale Alfie...
- Alfie nejde. - Alfieho vezmu na letiště.
- Vážně? - Co?
Ano.
Ale nemůžeš ho vysadit u obrubníku. Musí nastoupit do letadla.
Nenechávej ho na záchodě samotného.
Vyleze ven, spláchne se do záchoda. Je kluzký jako úhoř.
Slibuju. Zavolám zubaři. Ahoj.
YELLOW TAXI
Dobře. Z auta.
Ne, nikam nepoletím.
- Dobře. - Myslím to vážně.
- Já vím, že ano. - Ty mě neposloucháš.
Poslouchám.
ODLETY PŘÍLETY
Proč lidé odcházejí?
Bude tu invaze, o které nevím?
Zatím žádné číslo brány. Posaďme se.
Můžu odsud odejít. Nemůžeš mě zastavit.
Mám tvůj plášť. Nevrátím to, dokud nebudeš v tom letadle.
Ty naděláš. Létání je zábava. Přinesou ti i pití a občerstvení.
Super. Poslední jídlo.
- Na. Tohle je od Susie. - Je použitý.
Je to od Ethana.
Onehdy mi někdo volal,
což mě zarazilo, protože jsem nevěděl, že mám telefon.
Volal nějaký chlap. Manažer talentů.
- Co chtěl? - Prý viděl nějaké moje vystoupení.
Říkal, že jsem velmi talentovaný a můžu být slavnější než Houdini.
Což je směšné. Už teď jsem slavnější než Houdini.
Houdini byl malý. Proto se vešel do krabice.
- Řekl jsi mu, že už manažera máš? - Jo.
Řekl, že Susie Myersonovou zná, že je prý provozovatelkou výtahu.
- Co že je? - Někdo, koho potkáš cestou nahoru a dolů.
Říkal, že jestli se chci dostat na vrchol, musím vystoupit z výtahu.
Pravděpodobně až nahoře.
- Víš, proč jsi tady? - Protože jsi mi ukradla plášť.
Protože se chystáš hrát ve Vegas v sále s 2 000 sedadly.
Nejlepší místo, super ubytování a vyděláš si víc peněz, než jsi kdy viděl.
Ale viděl. Jednou jsem spal v trezoru.
Před šesti měsíci jsi v baru prodával pití opilcům. Byl jsi na dně.
Nikoho nezajímalo, co s tebou bude. Nikoho kromě Susie Myersové.
To vím.
V okně u Tiffanyho je snadné spatřit diamant.
Není to tak snadné, když zvrací do kbelíku v tvé kanceláři.
Susie je jedinečná.
Nikdy další Susie nenajdeš. Pamatuj na to.
Tohle je poslední výzva pro cestující...
BRÁNA 4
Tohle je gate čtyři, že jo?
Zdravím. Tohle je Alfie Zielinski. Ve 2.45 letí do Las Vegas.
Dobře, skvělé.
Letí poprvé. Je nervózní.
Je to tu napsané. Nebojte se. My se o něj dobře postaráme.
Ahoj, Alfie. Vítej u naší aerolinky. Budeme skvělí přátelé. Zdravím.
TWA NEZLETILÝ CESTUJÍCÍ SÁM
Ta cedulka všem řekne, kdo jsem. Nebudu muset nic vysvětlovat.
Zavolejte Susie, až přistanete. Užij si to.
A pamatuj na to, co jsme si říkali.
- Alfie, počkej. Mám tvůj plášť. - Vzal jsem si ho už před hodinou.
- Tudy dolů. - No tak, zlato.
Miriam.
Co tady děláš?
Ahoj. Dělám pro Susie takovou laskavost. Došlo k naléhavé situaci.
Kvůli Susie sem dorazí. Kvůli vlastním rodičům nehne ani brvou.
To se nesluší.
Její klient letí do Vegas. Doprovodila jsem ho.
Ještě jsem neslyšel nic, co by mi připomínalo naléhavou situaci.
Bolel jí zub.
Nechceš chvilku, abys přišla s něčím lepším?
- Proč už nejste v letadle? - Zrušili nám let.
Ne, Rose, nezrušili let. Zrušili nás.
- To my jsme problém. - Cože?
Nenašli naši rezervaci. Nic jiného nebylo k dispozici.
Takže jedeme domů.
Budeme tam na tebe čekat, až prokážeš laskavost
kamarádce, která ti nepomáhala se školními výdaji.
- Můžeme jet stejným taxíkem, ne? - Ne.
Přijeli jsme sami, odjedeme sami. Asi tak, jako při narození a smrti.
Dobře. Budu vám mávat celou cestu domů, až pojedeme vedle sebe.
Smůla se nám nějak pořád lepí na paty, nemyslíš?
Já ti nevím.
Čistírna, uschlé kytky na Den díkůvzdání.
Tenhle týden jsem píchl dvě pneumatiky. A teď ta rezervace?
O co jde? Co se děje? Rose?
- Nic. Pojďme domů. - Dobře.
Pojďme porazit Miriam u taxíků.
Vím, že byl náš let zrušen. Snažím se přijít na to, jak je to možné.
Nebyla paní na přepážce náhodou Italka? Ty bývají děsivé.
A nebyla to Irka se silným přízvukem?
„Mimochodem, máte krásný klobouk.“ Ano, to je irský přízvuk.
- Nejsem profesionální imitátorka, pardon. - Rose, mám taxíka. Tak jedeme.
Ještě minutku.
A bylo něco slyšet v pozadí? Jako křik, řezání pilou nebo lámání kostí?
Rose. No tak.
- Myslím to vážně. - Rose Weissmanová, odjíždím bez tebe.
Musím jít. Manžel je jak malej. Proboha, Abe.
- Taxík odjel. - Přijede další.
Stejně jako byl další let?
- Ahoj. - Ahoj.
- Letíš poprvé? - A poprvé nosím věci, ano.
Můžu...
Rothstein, Myers, Friedman a Abramowitz.
- Tvoji rabíni? - Moji právníci.
- No, tak to bys neměl ztratit. - To teda ne.
Účtují si za slova. A dvakrát tolik za nevhodná.
Takže letíš někam na výlet?
Na západní pobřeží.
- Vážně? - Ano.
Podívám se na cely na stanici v Los Angeles.
Slyšela jsem že tam je 22 stupňů, slunečno a žádná vlhkost.
- Jak se máš? - Dobře.
- Vážně dobře. - Super.
- Také někam letíš? - Ne.
Přiměla jsem nervózního kouzelníka vlézt do letadla tím, že jsem mu vzala plášť.
To se mi stalo minulý týden. Ten hajzl u mě nechal svoje králíky.
- Jak dlouho budeš na tom západě? - Ještě nevím.
Mám před sebou pár akci. Pronajal jsem si dům.
- Takže pronájem. - Stává se to i těm nejlepším.
Myslím, že si Los Angeles opravdu užiješ,
s tím vším sluncem, pomeranči a Disneylandem. Vše, co máš rád.
Určitě najdu nějaký ten mráček, pod kterým se schovám.
Děti za mnou pak na chvíli přijedou.
- Šťastná to žena. - To ano.
No, asi bych měl jít stihnout to letadlo směřující na západ.
- Promiň, že jsem nezavolal. - To nic. To my přece neděláme.
Dobře.
Opatruj se.
Lenny.
Nepodělám to.
To doufám.
Promiňte. Pardon.
Tady jsi.
Záloha 1,50 dolaru a minimálně dva drinky.
- Víš něco o Joelovi? - Ani ň.
A všechny peníze zamkl u sebe ve stole. K vrácení musím sahat do vlastních zdrojů.
Tady. Užijte si show.
- Konečně. - Archibald, můj věrný druh.
- Tak se nejmenuju. - To víš, že jo. Je to zkratka pro Archie.
Ne. Archie je zkratka pro Archibalda.
Jak jsem říkal, „Archibald, můj věrný druh.“
Měli bychom sehnat nějaké koně.
Sehnat jezdecké boty a kožené kalhoty. Vyjet vstříc západu slunce, ulovit zvěř.
Budu nad tím uvažovat. Ne nad kalhotami, ale o zbytku se můžeme pobavit.
- Kde jsi byl? - Stavil jsem se v baru.
- Vždyť vlastníš bar. Proč chodit jinam? - Změna je život.
Dovolte. Jak se máš, krásko?
- Děkuji. - Jak se ti tu líbí?
Jsem majitel, takže s připomínkami za mnou.
Promiňte. Zrovna jsme něco řešili.
Tady? Ne. Jestli něco chcete řešit, jděte do restaurace.
Nebo se projděte po pláži. Tady se pije a tancuje.
Získat příležitost přivonět si k jejímu parfému.
Hej, Joeli.
Máme tu problém, který vyžaduje vaši pozornost, pane.
Beze mě se to tu rozpadne. Za chvilku jsem zpátky.
Ne, nebude.
Co to... Joeli?
Dobrý večer, dámy a pánové. Dejte si pohov.
Ježiši. Když se tu snaží chlap něco říct?
Posraní muzikanti. Ahoj všichni.
Jmenuji se Joel Maisel a jsem majitel Button Clubu.
Skvělá věc na vlastnictví klubu je ta, že vás živí to, kvůli čemu
vypadáte jako ubožák.
Například právě teď nejsem opilý. Dělám výzkum.
A já pracuju tvrdě a pilně.
Smích, vidíte? K čemu nám je tahle pitomá kapela?
- Tos přehnal, kámo. - Tohle jsem chtěl vždycky dělat.
Komedie. Ano.
Ale ukázalo se, že to moje bývalá manželka má talent na komedii.
Znáte ji? Je vtipná.
Když jsem ji poprvé viděl na jevišti, deset minut mluvila jen o mých šortkách.
To je o 10 minut víc, než strávila jejich čistěním.
Přiznám, že jako pro muže pro mě bylo těžké poslouchat svou ženu o mně mluvit.
Teď, když jsem tady nahoře, říkám si, že je fér si to prohodit, ne?
Dobře. Takže...
Moje žena má skvělé kozy.
- Vážně peckový. Že jo, Archie? - Nikdy jsem je neviděl. Nemůžu říct.
Stydí se. Jeho žena má taky parádní kozy. Ale ne zas tak dobré.
Moje žena by za ně dostala zlatou medaili. Čí žena má taky super kozy?
- To stačí. - Slez z pódia.
Zvedněte ruku. Vaše žena vypadá docela slušně.
Teda pokud je to vaše žena. Pokud ne, co děláte potom?
Tak jo, všichni. Bar je otevřený a příští runda je na mě.
- Vážně, Joeli. To stačí. - Jen si dělám srandu.
Fajn. To je jedno.
- Zahrajete něco? - Řekl, že hrajeme sračky.
- To byl vtip. - Jo.
Hej.
Hej. Ty.
To jste byl vy, že jo? Nemohl jste nás nechat vyřešit si to po svém, co?
Pořád by byla doktorka, doprdele.
Kolikrát to mám krucinál ještě říkat?
Řekněte něco. Jsem přímo tady.
Vraťte se nahoru.
Tady jsi. Jak to šlo u zubaře?
Super. Důkladnej. Úžasnej chlap.
- Je to zubařka. - To bude tím hlubokým hlasem.
Tys tam nešla, že ne?
Ne. Už je to v cajku. No není to úžasné? Vyřeším to později. Jak to dneska jde?
- Skvěle. - Sakra. Co se stalo?
Vyšla jsem ze cviku, Susie.
Nemohla jsem se dostat k jádru vtipu, tak jsem zrýmovala palčáky a huňáky.
Co jsou huňáky?
Netuším. Ale řekla jsem to tak nahlas a s úsměvem, jako by to bylo k popukání.
Nebylo to k popukání.
Neřeš to. Tady se dostaneš zase do starých kolejí.
Ať to klidně stojí za hovno. Pak dáme drink a probereme to.
Dobře.
- Hej. Můžu dostat led? - Na co?
Chceš si přečíst i můj deník?
Sakra. To je Gordon Ford?
- Kde? - Támhle. Následuj mou ruku.
Jo, to je on. Osobně vypadá mnohem lépe.
Kurva. Kurva.
Co mám dělat? Říct to Midge? Ne, to by jí ještě víc rozhodilo.
Nebo jí to dodá jiskru? Kurva. Rozhozená, nebo s jiskrou?
Ježiši. Řekla jsem jí, ať to klidně posere. Snad to nebrala vážně.
Dobře, musím myslet jako Midge. Co by chtěla?
Já nevím. Sakra. Proč se mění světla? Mám infarkt?
Hotovo.
Je po všem. Je rozhodnuto.
Přineste mi whisky, ano?
Proč tu ještě stojíte? Jsem rozhozená.
Dobrý večer, dámy a pánové. Ráda tu s vámi dnes večer jsem.
Ještě pořád jsem nacpaná od Díkůvzdání.
Což není vtip. Spíše takové varování.
Můj syn má rád ty zvláštní kombinace ze zbytků.
Jako krocan s omáčkou mezi dvěma kousky pekanového koláče.
Nic moc.
- Ví někdo, jestli zítra bude pršet? - Neříkej huňáky, neříkej huňáky.
Začátek nic moc. Asi začnu znovu.
Dobrý večer, dámy a pánové. Ignorujte tu ženu, co tu byla přede mnou.
Stejně jako vaše alibi, pane.
Váš přítel usnul v striptýzovém klubu. Zajímalo by mě, co ho udrží vzhůru.
Víte, na co jsem dnes přišla?
Na letišti můžete své děti dát do letadla
a poslat je někam úplně jinam.
Technologie je úžasná.
Kdysi jste je mohli nechat tak akorát v kostele.
Není nebezpečné své děti dát do rukou cizince řídícího stroj,
který má něco, co se jmenuje kokpit. Ne.
Nebezpečné je to, že jakmile jsou pryč,
vzpomenete si na to, jaké to bylo bez nich.
Že? Na všechno. Jako by se protrhla přehrada.
Klidný byt.
Vás zatracený pas.
Sex.
Sex, kde to stihnete až do konce.
Nebo alespoň váš manžel.
- A máš to, zmrde. - Sex kdekoliv po bytě.
Na jakémkoliv spotřebiči. Skoro na každém. Mixéru bych se vyhnula.
Už žádné zvyšování hlasitosti zpráv,
takže když se vaše dítě zeptá na ty hlasité zvuky, vymyslíte si pohádku.
Přiznávám, že ať je hrozba sovětské nadvlády jakkoliv hrozivá,
jedna moje část si říká, že budu mít v pátky koho kouřit.
Můj čas vypršel. Chtějí mě zpátky v pekle.
Narovnejte svého přítele. Byli jste laskavé a shovívavé publikum.
Dejte dýško servírce. Šetří, aby mohla své děti poslat do Pittsburghu.
Jsem paní Maiselová. Děkuji a dobrou noc.
- Už zase ta ruka. - Sežeňte Midge.
Já pracuju.
- Rychle. Pospěšte si. Šup. - To má být dýško? Sakra.
Promiňte. Promiňte. Pardon.
Promiňte. Pane Forde.
- Tady jste. - Jsem Susie Myersonová.
- Susie Myersonová a spol. - Dobře. Dobrý den, Susie Myersonová.
- Jak se vám líbila show? - Moc jsem toho neviděl.
- Viděla jsem vás sledovat svou komičku. - Vážně? Jsem polichocen.
Co myslíte? Upřímně.
- Ta holka je vtipná. - To tedy je.
A hezká na pohled. Skvělá kombinace na obrazovky, ne?
- No... - Dejte ji do svého pořadu. Bude to hit.
- Není to ono. - Jak to? Moc vtipná?
Je příliš měšťanská. Já hraju spíš pro zemědělce. Ale je dobrá.
- Zvládne bavit i zemědělce. - Promiňte. Přeju hodně štěstí.
Dobře.
- Nechte ji u vás pracovat. - Cože?
Se scénáristy. Nemáte tam žádné ženy.
Prodáváte mýdlo. Kdo kupuje mýdlo?
- Prádelny? - Může pomoct s vymýšlením vtipů.
- Jak víte, že nemáme žádné ženy? - Tuším.
Manželka říkala, že by se hodil ženský pohled.
Zní jako chytrá dáma.
- Chytřejší než já. - Susie.
Tady je. Miriam, ráda bych ti představila Gordona Forda.
- Gordone, toto je Miriam Maiselová. - Rád vás poznávám. Jste vtipná.
Děkuji. Jsem vaše velká fanynka. I vaší show.
- Chcete pro mě psát? - Prosím?
Susie mi o vás říkala, že prý byste mohla pro mě pracovat.
- Jako scenáristka. - Já nepíšu.
- Porada. - Cože?
- Porada, porada. - Co je to s tebou?
- Věříš mi? - Ano.
- Tak to přijmi. - Já nechci psát vtipy.
To nikdo, ale dostane tě to do hry.
Až tam budeš, dostaneš se mu pod nos a pokaždé ho naprosto dostaneš
a nakonec si uvědomí, že to ty jsi hlavní hvězdou šoubyznysu.
Tohle je ono. Zlomový okamžik. Jdeš do toho?
VPŘED
Jdu do toho.
Gordone, přijímáme vaši nabídku. Jsme nadšením bez sebe.
Dobře, začne v pondělí. Zařiď to, Mikeu.
Kreativní dohled: Kateřina Hámová