‫נו, באמת. לא.‬
‫לא. לא.‬
‫זה חייב להיות... מה זה?‬
‫קיימברידג, 1981‬
‫לא... איפה ה...‬
‫לעזאזל. למה שום דבר לא יכול להיות איפה שהוא אמור להיות כשאני צריכה...‬
- ‫- ראית את זה שם? - לא ראיתי את זה.‬
‫חיפשתי במשך עשר דקות, וסתם ישבת שם?‬
- ‫- חשבתי שאת מחפשת עט. - למה שאחפש עט?‬
‫כי קורה הרבה שאת מחפשת עט כשעולה לך מחשבה.‬
‫אתה רושם הערות.‬
‫לא כל מה שקורה לך הוא אשמתו של מישהו.‬
‫בסדר. אני צריכה לרשום את זה באחד העטים?‬
- ‫- את זוכרת... - כן, אני זוכרת איפה הייתי.‬
‫אני צריכה לגלח את הראש. היא תמות על זה.‬
‫אני תמיד זוכרת איפה הייתי. אני יכולה להחזיק מספר מחשבות מורכבות בראש.‬
‫נאס"א כל הזמן מתחננים בפניי לעבור לפלורידה.‬
‫ארבע בבוקר, הטלפון מצלצל. כי זאת השעה שהיא מסיימת לעבוד.‬
‫זה לא משנה שעלינו להיות במעבדה ב-8:00. היא כל כך...‬
‫והכול צריך להיות... בנוסף, יש...‬
- ‫- תסיימי את הרעיון. - מה?‬
‫את אמורה לעבוד על סיום המחשבות שלך.‬
- ‫- אני מסיימת אותן. - בראש שלך, כן, אבל בקול רם...‬
‫נמאס לי שאתה מבקר אותי. וגם היא.‬
‫זו לא אשמתי שכולם איטיים ממני. הם תמיד היו.‬
‫האדם היחיד שיכולתי לדבר איתו היה סבא.‬
- ‫- אתה נשאר שם? - חשבתי שתשבי על הספה היום.‬
- ‫- אנחנו עובדים על בעיות קרבה. - בטח. מצטער.‬
‫אתה מגדיר את סדר היום. רק רציתי קלונופין.‬
‫אני מסודר. טוב?‬
- ‫- אני לא רוצה פוני. - את לא חייבת...‬
‫מי מתקשר ב-4:00 בוקר?‬
‫אני עובדת על הדוקטורט שלי. גם זה חשוב.‬
‫היא לא יודעת שרינו ובוסטון לא נמצאות באותו אזור זמן?‬
- ‫- מה את כותבת? - אתה לא תבין.‬
‫תגרמי לי להבין.‬
‫רצף קינטי מולקולרי? זה מה שאתה רוצה להבין?‬
- ‫- חשבתי שזה קשור לאימא שלך. - לא כל דבר בעולם סובב סביב...‬
‫אני מנסה להבין איך להשתמש במוטציות דנ"א‬
‫כדי לשנות את מהלך המחלות ולסדר אותו מחדש‬
‫כדי שנוכל לשלוט בתהליך שבו... רגע.‬
‫טוב, עשיתי את זה.‬
- ‫- באמת? את בטוחה? - רוצה לבדוק את העבודה שלי?‬
‫לא. אני מאמין לך...‬
‫אלוהים. אסתר, זה מדהים.‬
‫זאת אומרת, מה שעשית ממש כאן במשרד שלי,‬
‫זה הישג אדיר.‬
‫כן? טוב, תגיד את זה לאימא שלי.‬
‫ניו יורק, 1961‬
‫איך לעזאזל השתכנעתי להשתמש בסדין עליון?‬
- ‫- המשרד של סוזי משהו. - סוזי. יופי. חשבתי שאת לא בבית.‬
- ‫- מי זאת? - זאת רוז. מרים חולה מאוד.‬
‫מה? לא. היא לא מקבלת עד ה-14. זה מסומן לי בלוח השנה.‬
‫זה לא זה. היא חזרה הביתה מאוחר אתמול בלילה, כמעט קפואה.‬
- ‫- מה לעזאזל היא עשתה בסופת שלגים? - קיוויתי שתוכלי לספר לי.‬
- ‫- היא הבת שלך. את גרה איתה. - היא הלקוחה שלך. היא אף פעם לא בבית.‬
‫אני לא אמורה ללמד אותה על שלג. זה באשמתך.‬
‫טוב, אשמת מי שזה לא יהיה, היא הגיעה הביתה גוש קרח.‬
‫המעיל שלה היה מצמר, אז הוא התכווץ עליה.‬
‫היינו צריכים לשאול מזמרה מהשרת כדי לחתוך אותו ממנה.‬
‫הכנסנו אותה למקלחת חמה והשכבנו אותה לישון. הרופא הגיע. יש לה היפותרמיה.‬
- ‫- אלוהים. - היא כל כך נסערת, שהיא לא יכולה לישון.‬
‫היא פשוט שוכבת שם וממלמלת. אנחנו צריכים שתבואי לפרש עבורנו.‬
‫את מדברת בשפתה ובקיאה בז'רגון של עסקי השעשועים.‬
- ‫- בסדר. אני כבר מגיעה. - יופי.‬
‫כשתגיעי לכאן, אל תזכירי אצבעות רגליים.‬
- ‫- יש סיכוי שהיא תאבד אחת או שתיים. - היא תאבד את אצבעות רגליים?‬
‫בתקווה, רק את האמצעית השמאלית. היא תוכל ללכת די רגיל.‬
‫יהיה לה קל יותר לנעול נעליים צרות, אז יש גם יתרונות.‬
- ‫- נתראה עוד מעט? - כן. ביי.‬
‫הלו? אני כאן.‬
‫סוזי? הדלת הייתה נעולה. איך נכנסת?‬
- ‫- יש לי המפתח שלי. - למה?‬
‫לא יודעת. הוא על שרשרת המפתחות שלי. שכחתי להוריד אותו.‬
- ‫- תודה לאל שאת כאן. - היא נכנסה לבד.‬
- ‫- מה שלומה? - עדיין מדברת שטויות.‬
- ‫- היא שמרה את המפתח בשרשרת. - אז מה?‬
‫היי, מרים, עדכון, בבקשה.‬
‫אין שיפור. היא מדברת בשפות זרות. מילים אקראיות, קולות מוזרים.‬
‫יכול להיות שהיא מדברת "בי-בופ".‬
‫נזכרתי בדרך שהיא נסעה לקרנגי הול כדי לראות את המופע של לני.‬
‫לפחות אנחנו סוף סוף מקבלים קצת מידע. קרנגי הול.‬
‫אז היא לא סתם השתגעה ושוטטה לתוך השלג כי הוא יפה.‬
‫זו הייתה התאוריה שלי.‬
- ‫- אייב, אלוהים. החולצה שלך. - ככה היא חזרה מהמכבסה.‬
- ‫- תלבש חולצה אחרת. יש לנו משבר. - כולן חזרו ככה.‬
‫אראה מה אוכל לגלות.‬
‫בקשר לחולצה? כי זה לא חשוב כרגע.‬
‫מרים? זאת אני, סוזי.‬
‫נעלם, נעלם.‬
- ‫- מה נעלם? - החלון.‬
- ‫- החלון נעלם? - פתוח.‬
- ‫- החלון נפתח? - הוא נסגר. הדלת נסגרת.‬
- ‫- שום דבר לא נסגר. - גבינה וקרקרים.‬
- ‫- טוני בנט. - מה בקשר אליו?‬
‫שכבתי איתו.‬
‫שכבת עם טוני בנט? מתי לעזאזל פגשת אותו?‬
‫הוא נקף זרת.‬
- ‫- מי? - תביאי לי ברט.‬
‫את מנסה לחרוז?‬
‫מרים?‬
‫אז מסתבר שהיא שכבה עם טוני בנט.‬
- ‫- מה? - והיא רוצה גבינה וקרקרים.‬
‫קניתי לה מנצ'גו מצוינת. היא לא אכלה ממנה.‬
‫איך היא מכירה את טוני בנט?‬
- ‫- היא הזכירה ברט? - מתי היא לא?‬
‫משהו על חלון, דלת. זה לא עוזר, דרך אגב.‬
- ‫- חשבתי שאולי זה ירגיע אותה. - זלדה, למה יש ריח של ביצים של חמור?‬
‫מרק ראש דג פולני מיוחד. מבריח רוחות רעות. הוא גם מבריק את השיער.‬
‫כשתסיימי להוריד את ערך הנדל"ן של השכנים, תכיני קפה. חזק.‬
‫זה ייקח זמן.‬
‫מרים.‬
‫מרים, תנסי להתרכז. מה קרה אתמול בלילה?‬
- ‫- היה קר. סופת שלגים. - כן, קר בסופות שלגים.‬
‫הליכה, הליכה.‬
- ‫- הליכה בקור? - מפשעת קור.‬
‫מה?‬
- ‫- חטפתי מפשעת קור. - מפשעת קור? זה קיים?‬
‫אצבעות הרגליים. אאבד את האצבעות.‬
‫הרבה דיבורי אצבעות, אבל "מפשעת קור" זו הכותרת.‬
‫אני בטוחה שהאצבעות שלך בסדר גמור... אלוהים אדירים.‬
- ‫- הן במצב גרוע? - לא.‬
‫שמים ראש בין הברכיים כדי להימנע מהתעלפויות, נכון?‬
‫סוזי, ספרי לי.‬
‫אלוהים. איך לעזאזל המפשעה שלך נראית?‬
- ‫- יופי. - סוזי?‬
‫סוזי?‬
- ‫- גילית משהו? - צריך לקרוא שוב לרופא?‬
‫תעריפי ביקורי הבית שלו מופרזים, אז אם נוכל להימנע...‬
‫ראיתי את האצבע.‬
- ‫- סיפרתי לך על האצבע. - לא.‬
‫לא, רוז. לא סיפרת לי על האצבע הזאת.‬
‫סיפרת לי על אצבע קפואה וחמודה, ורודה כמו מלאך.‬
‫בכלל לא הכנת אותי למופע האימים שראיתי שם.‬
- ‫- את מגזימה בתגובתך. - היא שחורה. האצבע שלה שחורה, רוז.‬
‫זו לא תגובה מוגזמת. האצבע הזאת גמורה.‬
‫זה כאילו היא הייתה במלחמה. מפעם. לא משנה.‬
‫בסדר. אני חוזרת פנימה.‬
‫אני לא יכולה למחוק את האצבע מהזיכרון, רוז. את מבינה?‬
‫אולי לעולם לא אעצום שוב עין.‬
‫מרגישה יותר טוב? אולי את רוצה לקום, לזוז קצת?‬
‫הילדים שלך צופים בטלוויזיה. רוצה לראות אותם?‬
‫הילדים יכולים ללכת לעזאזל.‬
‫היא אמרה שהילדים יכולים ללכת לעזאזל.‬
- ‫- מה? - לא, הם בהחלט לא יכולים.‬
- ‫- דיבורים נוראיים. - אני לא יודעת איך להמשיך.‬
‫את יודעת מה יעזור?‬
- ‫- מה? - אם תחזירי את המפתח.‬
‫זה בהחלט לא יזיק.‬
‫סוזי.‬
- ‫- סוזי. - מה?‬
- ‫- את ערה. איך את מרגישה? - בסדר, אני מניחה.‬
‫היי, אמרתי שהילדים שלי יכולים ללכת לעזאזל?‬
‫אם זה משפר את הרגשתך, לא נראה לי שהקטנה שמעה.‬
- ‫- יופי. - רוצה לספר לי מה קרה אמש?‬
‫לא הרבה. הייתי בקרנגי הול. הייתה סופת שלגים.‬
‫לא הצלחתי למצוא מונית, אז פשוט התחלתי ללכת...‬
‫את חושבת שתוכלי להחזיר לי את העבודה אצל בנט?‬
- ‫- זה אבוד. - את בטוחה?‬
- ‫- כן, די בטוחה. - אולי הבחירה השנייה שלהם לא ענתה.‬
‫הבחירה השנייה מגהץ את מכנסיו בעודנו מדברות.‬
‫אני והמניפסט המטופש שלי.‬
‫"תדאגי שאהיה מופע מרכזי. אני לא מופע פתיחה של אף אחד."‬
‫איזה דבר אידיוטי לומר.‬
‫לא הכול היה אידיוטי. החלק על לומר את מה שאת רוצה להגיד? זה היה חכם.‬
‫אולי אין לי מה שנדרש.‬
‫אולי אני לא קשוחה כמו שחשבתי. תסתכלי עליי.‬
‫שמונה סנטימטרים של שלג, ואני הופכת לאימי. שוכבת במיטה, כדורים, נרות בכל מקום.‬
‫בטח יש לי קריסטלים מתחת לכרית.‬
‫כן, יש קריסטלים מתחת לכרית שלי. שלושה.‬
‫לא. בחייך. תחשבי על משהו שמח. תחשבי על נעליים.‬
‫האצבע שלי. אני עומדת לאבד אצבע.‬
‫אל תחשבי על נעליים. בלי נעליים. כובעים. את אוהבת.‬
‫הכובע שלי. אהבתי את הכובע הזה.‬
‫תקשיבי לי. מחר זה יהיה קטע מצחיק שתוכלי להשתמש בו במופע שלך.‬
‫אני כל כך מצטערת, סוזי. אלוהים, אני כל כך טיפשה. הייתה לנו תוכנית,‬
‫ואז השתוללתי. ניסיתי לעשות הכול בעצמי.‬
‫לא הייתי צריכה לעשות את זה. את האדם היחיד שמבין אותי.‬
‫את זו שהביאה אותי עד כאן, שקידמה אותי לאנשהו.‬
‫אני מבטיחה שלא אפסיק לבטוח באדם החשוב ביותר בחיי‬
‫שוב לעולם.‬
- ‫- שישה חודשים. - מה?‬
‫עליי לגרום לה לפרוץ בשישה חודשים. יש לה הפרצוף שהארי הזהיר אותי מפניו.‬
‫החרטה הגדולה ביותר שלו הייתה לא לדעת מה הוא אומר עד שהיה מאוחר מדי.‬
‫הפנים של מי שעומד לוותר. היא לא מוותרת.‬
‫הגענו רחוק מדי. מייק הוא המפתח.‬
- ‫- מי זה מייק? - אלך.‬
- ‫- בסדר, עוד דבר אחד. - לא אתן לך את המפתח הארור, אייב.‬
‫גברת מייזל המופלאה‬
‫עוד כמה ימים חג ההודיה.‬
‫מחר? באמת? למה אני עדיין בעיר?‬
‫כן, חג ההודיה, אנשים. יום של אוכל ומשפחה.‬
‫יום שבו אתה מסתכל על החותן שלך,‬
‫שמקווה שהבת שלו עוד תתעשת,‬
‫על חמותך, שמקווה שבתה עוד תתעשת,‬
‫ועל אשתך, שמקווה שהיא עוד תתעשת.‬
- ‫- אשתך עשתה זאת. נכון, ג'ורג'? - כמה מהן, למעשה.‬
‫תמיד תתחתן עם אישה חכמה. במוקדם או במאוחר, היא תעזוב אותך.‬
‫אחת ממסורות חג ההודיה האהובות עליי‬
‫היא לשבת בסלון ולצפות בדמויות מצוירות מנופחות מנעוריי‬
‫צפות להן באוויר בלי לומר מילה.‬
‫ואז כשסבא וסבתא שלי מוכנים להיכנס, אנחנו צופים במה ש"מייסי'ס" ארגנו.‬
‫אני אוהב את מצעד חג ההודיה של "מייסי'ס".‬
‫הוא מאפשר לך לדעת את הדירוג החברתי שלך בעסקי השעשועים.‬
‫למופע של גורדון פורד יש קהל האולפנים הנפלא ביותר בתחום.‬
‫סליחה. ההתלהבות שלכם מחווירה בהשוואה לכל קבוצת ילדים‬
‫כאשר עכבר אדיר בגובה שלושה מטרים וחצי מרחף מעל ראשיהם. זה כמו אלביס עם זנב.‬
‫מסורת נוספת שאני אוהב היא לשבת ליד השולחן.‬
‫סבתא מזכירה שזה עלול להיות החג האחרון שלה.‬
‫ואנחנו אומרים, "סבתא, אנחנו יודעים.‬
‫"אבל כולנו אוכלים את המילוי של הדודה רוזי ולא מתלוננים".‬
‫יש לנו תוכנית נהדרת הערב. הישארו איתנו.‬
- ‫- אני לא מסיגה גבול. - לא?‬
‫אני תיירת שמבקרת בעיר בפעם הראשונה, ולקחתי פנייה לא נכונה‬
- ‫- כשחיפשתי את הגן הבוטני של ברוקלין. - בלבול קלאסי.‬
‫תראה, אני מנהלת. אמרגנית גדולה.‬
‫מה השם שלך? וילי? תתכונן, אתה ואני נהיה החברים הכי טובים.‬
‫אתה תישא ברכה בחתונה שלי.‬
‫אני שונא חתונות. המעלית היא היעד שלך.‬
‫משטרת ניו יורק בטח מתחרטת שלא קיבלה אותך לעבודה.‬
- ‫- מותק, לא. - אמרתי, "זו לא מאפרה.‬
‫"זה אגרטל ברבוטין מהמאה ה-19".‬
‫את חייבת לצחוק, אחרת הטיפשות של אנשים תגרום לך לבכות.‬
‫זלדה, יש לזה ריח כאילו זה רתח.‬
- ‫- זה לא רותח. - זה צריך לבעבע.‬
- ‫- זה מבעבע. - את יודעת מה ההבדל?‬
‫אני יודעת.‬
‫רתיחה היא בועות מהירות, בעבוע הוא בועות איטיות.‬
‫היא יודעת מה זה מבעבע, שירלי.‬
‫מלח, זלדה, מלח. מה זה, מטבע במדינה שלך? תשתמשי באגרוף שלך.‬
‫זקנה שתלטנית.‬
‫גויה קמצנית.‬
- ‫- תריבו בהגינות. - הפרחים שלי הגיעו, וכולם מתים.‬
- ‫- מה? - הם בטח התבלבלו בהזמנה שלי.‬
- ‫- מה נעשה? - לא יהיו לנו פרחים.‬
‫אי אפשר שלא יהיו פרחים. חג ההודיה עכשיו.‬
‫הדבר היחיד שחשוב לאנשים בחג הוא הפרחים. אני אמצא פתרון.‬
‫הוא מריח את תרנגול ההודו. אני נשבעת שהוא רחרח אותו. תראי אותו מרחרח.‬
‫אני מחזיקה מספריים!‬
‫אם תגידי משהו, הוא יסתכל ישר עלייך.‬
- ‫- תנסי את זה, מידג׳. תגידי משהו. - היום העמוס ביותר לשרברבים הוא מחר.‬
- ‫- תראי. הוא הסתובב. שירלי, הוא הסתובב. - אסטריד, זה תנור.‬
‫לעולם אל תניפי תינוק מעל תנור, אלא אם את מאמנת אותו לעשות בסיר.‬
- ‫- תוציאי את התינוק. - אני אקח את התינוק, גברת אסטריד.‬
- ‫- הנה. - הוא פשוט כל כך מודע.‬
‫וער. את יודעת, כאילו, הוא תמיד ער. אף פעם לא ישן.‬
‫אמרת שאימנת תינוק לעשות בסיר מעל תנור?‬
‫זה מחמם את הטוסיק שלהם, מזכיר להם בשביל מה הוא קיים.‬
‫אימנתי את ג׳ולי בתוך שעה וחצי.‬
‫באיזו תדירות אתן בוכות?‬
- ‫- איפה אני? - אתה לא ליד אימא?‬
‫הזזתי חלק מהכרטיסים.‬
‫יהיה נחמד שהילדים יהיו ליד שולחן המבוגרים כדי שחיים לא ירגיש מוזר.‬
‫רוז, את שם. נוח, שם. מוישה, שירלי, שם, שם.‬
‫אייב, מידג' וג'ואל, לשולחן הילדים.‬
- ‫- אבל אני מבוגר. - אני אלך לשולחן הילדים.‬
‫זה חג ההודיה הראשון של חיים. אתה לא יכול לנטוש אותו.‬
‫אבא פשוט מתנהג בטיפשות. אל תפחד.‬
- ‫- מצטער, אבא. - הוא ישן. לא יהיה לו אכפת.‬
- ‫- אני חושבת שיהיה לו אכפת. - כן, אבל את לא הוגת דעות גדולה.‬
‫אבא, בוא שב איתנו.‬
‫הבאתי עוד מלח, למקרה שהאוכל לא מתובל מספיק.‬
- ‫- ג'ואל, אני רוצה לשבת כאן. - למה?‬
‫כי אני ראש המשפחה. אני צריך לשבת בראש השולחן.‬
- ‫- שולחן הילדים? - כמה הקרב הזה חשוב לך?‬
- ‫- אוי ואבוי. מי הרג את הפרחים? - הם הגיעו ככה.‬
‫ושילמת עליהם? יכולתי להביא פרחים מתים בחינם.‬
- ‫- היי. תיזהרי. - מצטערת. אני רוצה להרים כוסית.‬
- ‫- מה? משם? - כן, מכאן.‬
‫הרמת כוסית באה משולחן הגדולים.‬
- ‫- אבל... - אני אעשה את זה.‬
- ‫- יש לך מזל, חיים. - פעם בשנה, אנחנו מתאספים יחד...‬
- ‫- הוא הצביע עליך. - באמת?‬
- ‫- ממש עליך. - שוב.‬
- ‫- תצביע על אבא. - לחיי הצבעה. בואו נאכל.‬
‫נוח, סיפרתי לך על הטיול שזכיתי בו?‬
- ‫- באמת? - מהבנק שלה.‬
- ‫- מה? - זכית בו בבנק.‬
‫אני לא יודעת מה אמרת, אבל זכיתי בטיול מהבנק שלי לפאלם ביץ'.‬
‫המנהל התקשר במפתיע להודות לי על נאמנותי,‬
‫ואז הציע לי טיול.‬
- ‫- כיף. - מה?‬
- ‫- כיף. - שיהיה.‬
‫אנחנו נוסעים בסוף השבוע הזה.‬
‫והחלק הכי טוב הוא שהבת שלנו סירבה להביא את הנכדים שלנו‬
‫לשדה התעופה כדי להיפרד מאיתנו.‬
‫מאכזב מאוד.‬
‫אני עובדת באותו יום. איך זה שאת יכולה לשמוע אותו?‬
- ‫- מה? - יש לנו הודעה משלנו.‬
‫חיכינו לזמן המתאים. שירלי, רוצה לספר להם?‬
- ‫- לא. לך על זה, מוישה. - שירלי ואני מתגרשים.‬
- ‫- חסר מלח במילוי. - רגע. מה?‬
- ‫- לא. למה? - הבנו שאנחנו לא מתאימים.‬
‫עכשיו? עכשיו הבנתם?‬
‫ברגע שהוא כמעט מת, הנחתי שהוא יפרוש. הוא דיבר על פרישה במשך שנים.‬
‫נכון, אבל ברגע שאתה קרוב למוות, אתה מבין עד כמה החיים קצרים.‬
‫לא עשיתי חצי מהדברים שתכננתי לעשות בעסק שלי. החלטתי להתרחב.‬
‫עכשיו זה נגמר. איך תרנגול ההודו? חסר מלח?‬
‫ההודו טעים מאוד, שירלי.‬
‫אנחנו אוכלים ארוחת חג ההודיה, ואתם מנחיתים את זה עלינו?‬
‫תירגע. הכול בסדר גמור. אנחנו בסדר. עדיין גרים יחד בינתיים. שום דבר לא השתנה.‬
‫שמנו מחיצה במרכז המיטה כדי שהישבנים שלנו לא ייגעו זה בזה,‬
‫אבל עדיין אפשר לראות אם האחר נחנק בשנתו.‬
‫אז עדיין יש אהבה.‬
- ‫- חבר'ה, אתם לא יכולים לפתור את זה? - באמת?‬
‫את שואלת את זה, גברת "פסילה אחת ואין בעל"?‬
‫אל תדבר ככה למידג'. אתם חייבים לפתור את זה.‬
‫זה לא הולך לקרות.‬
‫ניסינו. דיברנו...‬
‫ואז מוישה אמר לי משהו שלא חשבתי שאשמע את בעלי אומר,‬
‫והוא לא יכול לחזור בו.‬
‫בתגובה, שירלי אמרה משהו‬
‫שמעולם לא חשבתי שבן אדם אחר יגיד לי, שלא לדבר על אשתי זה 44 שנים,‬
‫והיא לא יכולה לחזור בה.‬
- ‫- אני בצד של אימא. - מה? למה?‬
‫למה? היה לך התקף לב. אתה צריך לפרוש.‬
‫תודה על נאמנותך למין הגברי. נחמד מאוד.‬
‫מאחר שאנחנו חולקים חדשות גדולות, לך יש משהו, נכון, ג'ואל?‬
- ‫- באמת, אבא? - הודעה.‬
- ‫- משהו שישבת עליו יותר מדי זמן. - איזו הודעה?‬
‫טוב, לא ממש תכננתי לספר לכם עכשיו, אבל...‬
‫תיזהר.‬
- ‫- אית'ן, תחליף עם אבא. - בסדר.‬
‫אני לא מאמין שאני צריך... טוב, כמו שאבי הרווק הטרי שלי אמר, יש לי חדשות.‬
‫זה בקשר לחברה שלי.‬
- ‫- תיזהרי. - אסתר, שולחן ילדים. לזוז.‬
- ‫- בסדר. - מצטערת. קדימה.‬
‫אנחנו עומדים להתחתן.‬
- ‫- אלוהים. כן. - ברכותיי.‬
‫וייוולד לנו תינוק.‬
- ‫- מזל טוב! - אלוהים.‬
‫מי הבחורה הזאת? הארוסה הזאת?‬
- ‫- אתן מכירות. - כן?‬
- ‫- נפגשתן. - מתי?‬
‫שיחקתן מהג'ונג.‬
- ‫- איפה? - בבית החולים.‬
- ‫- איזה בית חולים? - שבו אבא קיבל התקף לב.‬
- ‫- ניצחתי? - כן. נפגשתן. אהבת אותה. אנחנו מתחתנים.‬
‫נכד. רוז, שמעת? איך אתה מעז להסתיר את זה ממני?‬
- ‫- הוא הסתיר את זה ממך, לא אני. - אתה רוצה שאהיה אומללה. לא אהיה.‬
‫תהיה לי כלה ונכד,‬
‫ואתה תתפגר בערמה של קולקציית האביב לגברים.‬
- ‫- איזה דבר נורא לומר. - חיים, סגור את אוזניך.‬
‫אני אסגור את אוזניו.‬
‫תיהנו מהיופי הפסטורלי והאנונימיות‬
‫של השולחן הזה כל עוד אתם יכולים.‬
‫אני גוועת ברעב.‬
‫בלתי אפשרי. אני חושב שאכלתם את כל תרנגול ההודו לבדכם.‬
- ‫- אכלת את תרנגול ההודו לבדך. - לא עשיתי זאת.‬
- ‫- ערב טוב, גברת צ'ו. - ערב טוב, גברת צ'ו.‬
‫זהירות.‬
‫שים את השקית במטבח, אית'ן.‬
- ‫- גברת אחת כבר גרה כאן. - מה?‬
‫תעשו לי טובה. אתם יכולים ללכת לחדר השינה של אבא?‬
- ‫- תני לי יד. - לא.‬
- ‫- אני אמור להראות לך. - אני יודעת איפה זה.‬
‫למה לא אמרת לי שאת חוזרת היום? התגעגעתי אלייך.‬
‫לא ידעתי על הילדים. שהם אצלך.‬
- ‫- כלומר, היום. - זה בסדר.‬
‫רוצה לאכול משהו? יש לי ארוחת חג שלמה במטבח.‬
‫אני עוברת לשיקגו.‬
‫את לא הולכת סחור סחור, אה?‬
- ‫- מצטערת. איך היה... - הרגע חלף.‬
‫נכון. מצטערת.‬
- ‫- שבי. - לא.‬
‫את לא מוכנה לשבת?‬
‫לא. אני צריכה לעמוד כאן ולהגיד את מה שבאתי לומר.‬
‫ההתמחות שלי תסתיים בשיקגו. אני אוהבת את בית החולים ואת האנשים.‬
‫אני לא יודע אם שמת לב, אבל אני לא גר בשיקגו.‬
- ‫- אני לא יכול לעבור. - אני יודעת.‬
‫אין אף בי"ח מתאים בכל האזור הצפון-מזרחי?‬
- ‫- בדקת? - לא.‬
- ‫- לא כדאי? כי ייוולד לנו תינוק. - לא.‬
- ‫- לא? - לא...‬
‫כבר לא.‬
‫מה קרה? את בסדר? למה לא התקשרת? הייתי מגיע מיד.‬
‫שום דבר לא קרה. אני פשוט...‬
‫אנחנו...‬
‫פשוט לא ייוולד לנו תינוק.‬
‫אני לא מבין.‬
‫לעזאזל. אני מבין.‬
‫אני מצטערת.‬
- ‫- אני הולך לשבת. - כל חיי הייתה לי מטרה אחת.‬
‫ידעת שמעולם לא התכוונתי לקיים מערכת יחסים רצינית עם אף אחד.‬
- ‫- והעניין הזה איתך הוא... - אבא, אסתר שוב מצביעה עליי.‬
- ‫- אגיע בעוד דקה. - אבא, היא לא מפסיקה.‬
‫עוד רגע, אית'ן. לעזאזל.‬
‫לעזאזל. מצטער, אית'ן.‬
- ‫- אני יודעת שאתה נסער. - אני לא מבין.‬
‫אם התכוונת לעשות את זה, למה בכלל אמרת לי שאת בהיריון?‬
‫מאחר שאני גם ככה לא חשוב.‬
- ‫- זה לא נכון. - יהודים יכולים להיות נזירים?‬
- ‫- כי הרזומה של מערכות היחסים שלי... - אני יודעת שהיה עליי לחשוב על זה עד הסוף.‬
‫אבל לא עשיתי זאת, כי אתה...‬
‫אתה אתה. לא ראיתי אותך מגיע.‬
‫אז תהיי אופטומטריסטית. זה עשוי לעזור לראייה שלך.‬
‫אל תהיה סרקסטי, בבקשה.‬
‫אל תהיה נסער, אל תהיה סרקסטי, אל תראה אכפתיות.‬
‫לא אמרתי את זה. אני...‬
‫אני לא יכולה לקבל את הכול, ג'ואל.‬
‫העולם לא עובד ככה.‬
‫אם אני באמת עומדת להיות רופאה, אז אני פשוט צריכה להיות רופאה.‬
‫בבקשה תבין.‬
‫אני ממש צריכה שתבין.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר. לעזאזל עם זה. בסדר. אני מבין. באמת. את תהיי רופאה נהדרת.‬
- ‫- תודה לך. - לקחת את כל הדברים שלך?‬
- ‫- בטח השארת כאן דברים. - רק הסוודר הזה.‬
‫סוודר אחד. אני לא ממש חד הבחנה, אה?‬
‫בחורה לא משאירה דבר מלבד סוודר. סימן גדול.‬
- ‫- בבקשה, ג'ואל. אני... - הילדים אצלי, מיי.‬
‫אני באמת מאחל לך הצלחה.‬
- ‫- אשלח לך את הכתובת החדשה שלי. - בטח. שלחי את הכתובת.‬
- ‫- ביי, ג'ואל. - ביי.‬
‫אתה רגל הודו.‬
‫את שני רגלי הודו.‬
‫רגל הודו.‬
‫אסתר, אם תמשיכי להצביע על אית'ן, הוא יאכל לך את האצבע.‬
‫סלחי לי, גברתי. תרנגול ההודו הזה יבש מאוד.‬
‫זה אוכל שמישהו הביא מהבית. אני לא יכולה לעזור לך.‬
‫סלחי לי, גברתי. עוד קיאנטי?‬
‫זה יין שמישהו הביא מהבית. אלוהים אדירים.‬
‫אהיה הראשונה לשאת ברכה. חייבים לעשות זאת בחג. תתכונן.‬
- ‫- אני לא מכיר את ברכה. - אני כן. יופי של תחת.‬
- ‫- הכניס לך. - תפרוק הכול. יש לך שתי דקות.‬
‫סוזי, תהיי אחראית על החלק הזה. נברך בעוד שתי דקות.‬
- ‫- נשמע כיף. - אני לא יודע אם אני מוכן לסיבוב הופעות.‬
‫זה לא סיבוב הופעות, זה שבועיים באסיינדה. הקהל מגיע אליך.‬
‫נשמע מאיים.‬
‫זה לא. אתה עושה את המופע וחוזר לחדר שלך.‬
‫השגתי לך סוויטה יפה עם שירות חדרניות.‬
‫היה לך פעם שירות חדרניות? הבחורה מנקה, מציעה לך את המיטה.‬
‫זאת וגאס. היא בטח תעשה לך טובה אם תבקש.‬
- ‫- מה? - קניתי לך כרטיס טיסה במחלקה ראשונה.‬
- ‫- כרטיס טיסה? אני לא יודע לטוס. - המטוס טס. אתה פשוט יושב.‬
‫אני לא יכול לעלות למטוס. הם לא הגיוניים.‬
- ‫- איך הם נישאים באוויר? - איך ציפורים נישאות באוויר?‬
- ‫- העו-רב מחתן אותן. - זאת בדיחה?‬
- ‫- הרמת לי להנחתה. אני לא טס. - אתה כן. אתה תהיה בסדר.‬
‫גם את באה, נכון?‬
‫אני? אתה צוחק? אני לא עולה למטוס ארור.‬
‫לעזאזל. אני חושבת שדפקתי את השן שלי.‬
‫מי מכם הביא את הלחמניות האלה, אפסים?‬
- ‫- אני. הכנתי אותן בעצמי. אהבת? - לא. הן קשות כמו סלעים.‬
‫זה בכוונה. זה מתכון משפחתי. אנחנו קוראים להן "לחמניות קשות כאבן".‬
‫זה הדבר הכי מטופש ששמעתי.‬
‫משרים אותן במים חמים עשר דקות לפני שנוגסים בהן.‬
- ‫- לא ידעת את זה? - לא, לא ידעתי.‬
‫אנשים, יש לי הודעה.‬
‫מעדניית הבמה אינה אחראית‬
‫על הודו הנסורת של סבתא, תפוחי האדמה הגבשושיים של סבא,‬
‫רוטב החמוציות החמוץ של דודה בטי או הצימוקים בעוגת הגזר,‬
‫אז תפסיקו לשאול.‬
- ‫- אתה משוחרר, פרד. - בסדר. תיהני מהערב שלך.‬
‫היי, ורלה, אפשר לקבל מים חמים ללחמניות האלה?‬
- ‫- לא. - נראה שיש הרבה אוכל. היי, אלפי.‬
- ‫- את צולעת? - כן. כמעט איבדתי אצבע.‬
‫היי, תראי את השן שלי. היא נראית מוזר?‬
‫כן. יש שם תרד או משהו. היא זזה.‬
- ‫- אלה הלחמניות המחורבנות. - של פרד? אמורים להשרות אותן קודם.‬
‫לא חשוב.‬
‫תקשיבי, ליקקתי לפאבי וסוף סוף השגתי לך מקום במועדון ההוא ברחוב 15.‬
- ‫- ביום חמישי הבא. - נהדר. אני מוכנה.‬
- ‫- ובויזי התקשרו. - אני לא מבינה אותך.‬
‫בויזי התקשרו. הם שיחדו שוטרים. הוולפורד נפתח מחדש.‬
‫הם עדיין רוצים אותך, אם את בעניין.‬
‫אם זה בסדר מצידך, אז גם מצידי. אני צריכה מקום להישאר בכושר.‬
‫בסדר. לא תהיה ברכה קבוצתית בשל חוסר עניין‬
‫ושורה של בדיחות שמציעות מה לעשות עם ההודו.‬
‫תיהנו מהאוכל. חג הודיה שמח.‬
- ‫- אני לא טס. - אתה כן. גם אני מוכנה לבוא.‬
- ‫- אני לא טס. - אתה כן.‬
- ‫- אני רוקדת על כמה חתונות. - אני לא טס.‬
‫אתה כן. אני אהרוג אותך, פרד.‬
‫קדימה.‬
‫זוזו.‬
‫אני שונאת אותך.‬
- ‫- אחת, שתיים... להתראות. - היי, חכה.‬
‫רימיתי אתכם.‬
‫היי, מייק.‬
- ‫- מה את עושה? - מחפשת עץ.‬
- ‫- את עוקבת אחריי? - חשבתי שנוכל לדבר.‬
‫חשבת...‬
‫אני כאן עם הילדים שלי. הם מתרוצצים.‬
- ‫- אני מצטערת. אילצת אותי. - אני... מה?‬
‫רציתי לדבר באולפן, אבל אני לא יכולה לעבור את האבטחה.‬
‫כי נתתי להם את התמונה שלך, אמרתי בשום פנים ואופן לא לתת לך להיכנס.‬
‫התמונה מחמיאה? תאורה אחורית? פעולת כתף?‬
‫אני מחזיק מסור.‬
‫אני חייבת לדבר איתך. אני רוצה שתצפה שוב בבחורה שלי, מרים מייזל.‬
‫פשוט בוא לראות אותה. אתה לא תצטער על זה.‬
‫כבר הצעתי לראות אותה, זוכרת?‬
‫את השתגעת, קיללת אותי וזינקת אל הביצה שממנה הזדחלת.‬
- ‫- בוא נארגן משהו שוב. - לא.‬
‫אני לא מציע שוב. אני לא אראה את הבחורה שלך.‬
‫בסדר. אתה לא חייב לראות אותה. שלח מישהו אחר.‬
- ‫- את אחת הכותבות שלך. - אין לנו כאלה.‬
‫אז "גורדון פורד" היא מצעד בולבולים גדול?‬
- ‫- מה יש לך בפה? - זו השן שלי. אל תדאג.‬
- ‫- רוצה שאנסר אותה? - לא, תודה.‬
- ‫- תסתלקי מכאן. - היי, אני נחמדה אליך.‬
‫אני מצטער. מה?‬
‫באתי עד לכאן כדי שיהיה לך נוח. עכשיו אתה מנפנף אותי?‬
‫איפה להקת זאבים כשצריך אותה?‬
‫היי, מי הביא לך את סופי לנון? אני. הריאיון הזה עבד.‬
‫הוא היה ענק. העלה לך את הרייטינג לבדו.‬
‫אתה מתהלך לך באולפן ולוקח את כל הקרדיט.‬
- ‫- עשיתי את זה בשבילך, מייקי. - את יודעת מה?‬
‫יש דבר אחד שאני מצפה לו כל השנה.‬
‫דבר אחד שמביא לי אושר, וזה זה.‬
‫קניית עץ לחג המולד עם הילדים שלי.‬
‫אנחנו עושים את זה בכל שנה, וזה תענוג צרוף, לעזאזל.‬
‫תישארי בדיוק איפה שאת,‬
‫ואני אלך לקנות סיידר לילדים שלי ולשכוח שאת קיימת.‬
‫כבר קניתי להם סיידר. רציתי להעסיק אותם.‬
‫זה מוזר שאף אחד מהם לא דומה לך.‬
‫אתן למקום הזה את התמונה שלך בשנה הבאה.‬
‫הבטחת לקחת את הילדים שלי לסרט?‬
‫אולי.‬
- ‫- "ספרטקוס"? זה היה "ספרטקוס"? - אולי.‬
‫סרט באורך שלוש שעות עם כל הצליבות,‬
‫זה הסרט שחשבת שיהיה נהדר לשלושה ילדים בני פחות מעשר?‬
‫חשבתי שהם יאהבו את הסוסים.‬
‫אז הרסת לי גם את חג המולד וגם את הצליבות? תודה.‬
‫אין בעד מה.‬
‫ובגללך בחרתי בעץ הגרוע ביותר במגרש.‬
‫נכנסת לי לראש, הוצאת אותי מריכוז.‬
- ‫- מייק, אני... - את לעולם לא תדרכי שוב ברוק 30.‬
‫את מבינה אותי? אסור לך לעמוד מול רוק 30.‬
‫תצטרכי לפנות ימינה ברגע שתגיעי לרוק 20.‬
‫לא יורשה לך ללכת בשדרה החמישית.‬
‫לא תוכלי לעמוד מול ה"סאקס",‬
‫כי הוא נמצא מול רוק 30 בשדרה החמישית.‬
‫אם תרצי ללכת ל"סאקס", תצטרכי להיכנס מצידו של רחוב 49.‬
- ‫- אני לא הולכת ל"סאקס". - תתרחקי ממרכז העיר. אסור לך.‬
- ‫- המשרד שלי נמצא במרכז העיר. - תעברי. זה תקף גם לגבי הבחורה שלך.‬
‫אין לה משרד.‬
‫גם היא לעולם לא תדרוך בבניין הזה,‬
‫ואני בטוח שהיא הולכת ל"סאקס".‬
‫אז הכניסה מרחוב 49 הולכת להרוג אותה.‬
‫היא רחוקה קילומטרים מהמעליות המזוינות.‬
‫היי, ילדים, זה לא סנטה קלאוס שם?‬
‫אופס. עשיתי טעות. בעצם, אני חושב שזה לא היה סנטה.‬
‫"ספרטקוס"!‬
‫סנטה קלאוס המזוין לא קיים!‬
- ‫- שלום. - יש כרטיס לווגאס, והוא...‬
‫יש כרטיס לווגאס, וצריך לאסוף אותו.‬
- ‫- איך השן שלך? - שתקי.‬
- ‫- את יודעת שאני לא מבינה אותך, נכון? - אני חייבת להשיג את הקוסם המטופש.‬
‫לעזאזל.‬
- ‫- את צריכה ללכת לרופא שיניים. - אני חייבת להעלות את האידיוט הזה למטוס.‬
- ‫- אני לא נוסע. - אתה כן.‬
‫לא, אני לא נוסע.‬
- ‫- אני לא נוסע. - אתה כן.‬
- ‫- אני לא נוסע. - אתה נוסע גם אם אצטרך לקשור אותך...‬
‫אני רוצה להתאבד.‬
‫סוזי, זה מגוחך. אני מתקשרת לרופא השיניים שלי.‬
- ‫- לכי לשם מיד. - אבל אלפי...‬
- ‫- אלפי לא נוסע. - אני אקח את אלפי לשדה התעופה.‬
- ‫- באמת? - באמת מה?‬
‫כן.‬
‫טוב. אבל את לא יכולה רק להוריד אותו בכניסה אלא לראות שהוא נכנס.‬
‫אל תיתני לו להיכנס לשירותים.‬
‫הוא יצא מהחלון או יוריד את עצמו באסלה. הוא חלקלק.‬
‫אני מבטיחה. אני מתקשרת למרפאת השיניים. ביי.‬
‫בסדר. החוצה.‬
‫לא, אני לא נוסע.‬
- ‫- בסדר. - אני מתכוון לזה.‬
- ‫- אני יודעת. - את לא מקשיבה לי.‬
‫מובן שאני מקשיבה.‬
‫למה כל האנשים האלה עוזבים?‬
‫עומדת להיות איזו פלישה, ואני לא יודע?‬
‫עדיין אין מספר שער. בוא נשב.‬
‫אני יכול לצאת מכאן. את לא יכולה לעצור אותי.‬
‫הגלימה שלך אצלי. אני לא מחזירה אותה עד שתעלה למטוס.‬
‫אתה מתנהג בטיפשות רבה. לטוס זה כיף. מביאים לך משקאות ואוכל.‬
‫יופי. סעודה אחרונה.‬
- ‫- קח. זה מסוזי. - זה משומש.‬
‫זה מאית'ן.‬
‫קיבלתי שיחת טלפון לפני כמה ימים,‬
‫וזה היה מפתיע, מאחר שלא ידעתי שיש לי טלפון.‬
‫זה היה מאיזה איש. אמרגן.‬
- ‫- מה הוא רצה? - הוא אמר שהוא ראה את אחת ההופעות שלי.‬
‫הוא אמר שאני מאוד מוכשר, ושאני יכול להיות גדול יותר מהודיני.‬
‫וזה מגוחך. אני כבר גדול יותר מהודיני.‬
‫הודיני היה איש קטנטן. זו הסיבה שהוא נכנס לקופסה.‬
- ‫- אמרת לו שכבר יש לך מנהלת? - אמרתי.‬
‫הוא אמר שהוא מכיר את סוזי מאירסון ושהיא "מפעילת מעלית".‬
- ‫- מה? - מישהי שפוגשים בדרך למעלה או למטה.‬
‫הוא אמר שאם אני רוצה להיות למעלה, אני צריך לרדת מהמעלית.‬
‫בקומה העליונה, ככל הנראה.‬
- ‫- אתה יודע למה אתה עולה למטוס? - כי גנבת את הגלימה שלי.‬
‫כי אתה עומד להופיע מול אלפיים איש בווגאס.‬
‫אתה המופע המרכזי, סידורי הנסיעה מדהימים, ותרוויח יותר כסף ממה שראית בחייך.‬
‫לא נכון. ישנתי פעם בכספת.‬
‫לפני חצי שנה חלטרת מול שיכורים בבר. היית גמור.‬
‫לאיש לא היה אכפת ממך מלבד סוזי מאירסון.‬
‫אני יודע את זה.‬
‫קל לראות יהלום ברגע שהוא נמצא בחלון הראווה ב"טיפאני'ס".‬
‫זה קשה יותר כשהוא מקיא בדלי במשרד שלך.‬
‫סוזי היא יחידה במינה.‬
‫לעולם לא תמצא סוזי אחרת. רק תזכור את זה.‬
‫זו הקריאה האחרונה לטיסה...‬
‫שער ארבע‬
‫שער ארבע, נכון?‬
‫היי. זה אלפי זילינסקי. הוא לטיסה של 14:45 ללאס וגאס.‬
‫בסדר. נפלא.‬
‫זו הפעם הראשונה שלו במטוס. הוא קצת לחוץ.‬
‫אני רואה שזה כתוב פה. אל תדאגי. אנחנו נטפל בו היטב.‬
‫שלום, אלפי. ברוך הבא ל״טי-דבליו-איי״. אנחנו הולכים להיות חברים נהדרים. שלום.‬
‫טי-דבליו-איי קטין טס לבד‬
‫יש שלט שאומר לכולם מי אני. אני לא אצטרך להסביר כלום.‬
‫תתקשר לסוזי כשתנחת. בהצלחה,‬
‫וזכור על מה דיברנו.‬
- ‫- אלפי, חכה. הגלימה שלך אצלי. - לקחתי אותה לפני שעה.‬
- ‫- בכיוון הזה. - קדימה, מותק.‬
‫מרים!‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫היי. אני עושה טובה של הרגע האחרון לסוזי. היה מקרה חירום.‬
‫בשביל סוזי היא יכולה לבוא. בשביל ההורים שלה, כלום ושום דבר.‬
‫אני מודה שזה לא נראה טוב.‬
‫לקוח של סוזי טס לווגאס. הייתי צריכה לוודא שיטוס.‬
‫עדיין לא שמעתי משהו שדומה למקרה חירום.‬
‫השן שלה כאבה.‬
‫שניתן לך רגע להמציא סיפור טוב יותר?‬
- ‫- למה אתם לא במטוס? - ביטלו את הטיסה שלנו.‬
‫לא, רוז. לא ביטלו את הטיסה שלנו. הטיסה תתקיים.‬
- ‫- ביטלו אותנו. - מה זאת אומרת?‬
‫לא הצליחו למצוא את ההזמנה שלנו. לא הייתה טיסה אחרת,‬
‫אז אנחנו הולכים הביתה.‬
‫אנחנו נהיה שם כשתסיימי עם הטובה החשובה שלך‬
‫בשביל החברה עם השן הכואבת שלא מימנה לך את הלימודים.‬
- ‫- למה שלא נחלוק מונית הביתה? - לא.‬
‫באנו לבד. נחזור הביתה לבד. ממש כמו לידה ומוות.‬
‫בסדר. אנופף לכם כשאסע לצידכם כל הדרך חזרה הביתה.‬
‫את יודעת, נראה שאנחנו חווים רצף של מזל רע מאוד.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫הניקוי היבש, הפרחים המתים בחג ההודיה.‬
‫היו לי שני פנצ'רים השבוע. עכשיו גם כרטיסי הטיסה שלנו?‬
‫מה יש? מה העניין? רוז?‬
- ‫- כלום. בוא פשוט נלך הביתה. - בסדר.‬
‫בואי נגיע לפני מרים למוניות.‬
‫אני יודעת שהטיסה בוטלה. אני מנסה להבין איך זה קרה.‬
‫האם האישה שביטלה, במקרה, איטלקייה? מאוד מאיימת.‬
‫או שזאת הייתה אישה אירית עם מבטא אירי כבד מאוד?‬
‫"זה כובע מקסים, דרך אגב." כן, זה מבטא אירי.‬
- ‫- אני לא חקיינית. סלחי לי. - רוז, תפסתי מונית. בואי נזוז.‬
‫דקה.‬
‫שמעת משהו ברקע, כמו צרחות, מסורים או עצמות נשברות?‬
‫רוז! קדימה.‬
- ‫- אני לא צוחקת. - רוז וייסמן, אני נוסע בלעדייך.‬
‫אני חייבת לסיים. לבעלי יש התקף זעם. אייב, למען השם.‬
- ‫- איבדנו את המונית. - תהיה עוד מונית.‬
‫כמו שהייתה עוד טיסה?‬
- ‫- שלום. - שלום.‬
- ‫- פעם ראשונה בנסיעות? - ונשיאת דברים, כן.‬
‫אני יכולה...‬
‫רוטשטיין, מאיירס, פרידמן ואברמוביץ.‬
- ‫- הרבנים שלך? - עורכי הדין שלי.‬
- ‫- טוב, אתה לא רוצה לאבד את זה. - לא.‬
‫הם גובים לפי מילה. כפול על מילים גסות.‬
‫אז אתה נוסע?‬
‫אני בדרך לחוף המערבי, כן.‬
- ‫- באמת? - כן.‬
‫אני טס לראות איך תא מעצר נראה בלוס אנג'לס.‬
‫שמעתי ש-22 מעלות, שמש וללא לחות.‬
- ‫- מה שלומך? - טוב.‬
- ‫- ממש טוב. - יופי.‬
- ‫- את הולכת לאנשהו? - לא.‬
‫הכרחתי קוסם לחוץ לעלות למטוס באמצעות החזקת הגלימה שלו כבת ערובה.‬
‫עשיתי את זה בשבוע שעבר. הממזר השאיר ארנבים בדירה שלי.‬
- ‫- כמה זמן תהיה במערב? - לא יודע.‬
‫יש לי כמה הופעות. שכרתי בית.‬
- ‫- אתה אדם עם חוזה שכירות. - קורה לטובים שבינינו.‬
‫טוב, אני חושבת שממש תיהנה מלוס אנג'לס.‬
‫עם כל השמש והתפוזים ודיסנילנד. כל הדברים שאתה אוהב.‬
‫אני בטוח שאמצא ענן להתחבא תחתיו.‬
‫הילדה שלי תבוא לגור איתי זמן מה.‬
- ‫- ילדה בת מזל. - כן.‬
‫טוב, אני כנראה צריך ללכת למצוא מטוס לכיוון מערב.‬
- ‫- אני מצטער שלא התקשרתי. - לא. אנחנו לא עושים את זה, נכון?‬
‫בסדר.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫לני.‬
‫אני לא עומדת לפשל.‬
‫אני רואה בזה הבטחה.‬
‫סלח לי. מצטערת.‬
‫הנה את.‬
‫דמי הכניסה הם דולר וחצי, עם מינימום של שני משקאות.‬
- ‫- יש זכר לג'ואל? - לא.‬
‫והוא נעל את הכסף בשולחן העבודה שלו. אני משתמשת בקופה הקטנה כדי לפרוט.‬
‫הנה לך. תיהנה מהמופע.‬
- ‫- סוף סוף. - ארצ'יבלד, בן לווייתי הנאמן.‬
- ‫- טוב, זה לא השם שלי. - בטח שכן. ארצ'יבלד. קיצור של ארצ'י.‬
‫לא. ארצ'י הוא קיצור של ארצ'יבלד.‬
‫כמו שאמרתי, "ארצ'יבלד, בן לווייתי הנאמן".‬
‫היי, אנחנו צריכים להשיג כמה סוסים.‬
‫נשיג מגפיים, מכנסי בוקרים. נרכב אל השקיעה. נתפוס כמה שרצים.‬
‫אפשר לשקול את זה זה. לא כולל המכנסיים, אבל על השאר נוכל לדבר.‬
- ‫- איפה היית? - עצרתי בבר.‬
- ‫- יש לך בר. למה לעצור בבר? - גיוון הוא תבלין החיים.‬
‫הרשה לי, חבר. מה שלומך הערב, יפהפייה?‬
- ‫- תודה. - בשמחה. מה את חושבת על המקום?‬
‫אני הבעלים, אז אם יש איזו בעיה, בואי אליי.‬
‫סלח לי. אנחנו ניהלנו שיחה.‬
‫כאן? לא. אם אתה רוצה לדבר, לך למסעדה שקטה.‬
‫טייל על החוף. לכאן באים לשתות ולרקוד.‬
‫להתקרב מספיק כדי להריח את הבושם שלה.‬
- ‫- היי! - ג'ואל!‬
‫יש בעיית מרטיני נוראית שזקוקה לתשומת ליבך המיידית.‬
‫המקום מתפרק בלעדיי. תכף אחזור.‬
‫לא, הוא לא.‬
‫מה לעזא... ג'ואל?‬
‫היי. בסדר. שלום, גבירותיי ורבותיי. היי, תפסיקו לנגן.‬
‫אלוהים. כשיש פה מישהו שמנסה לדבר?‬
‫מוזיקאים מזדיינים. שלום לכולם.‬
‫שמי ג'ואל מייזל, הבעלים של מועדון הכפתורים.‬
‫מה שטוב בבעלות על מועדון הוא שהדברים שגרמו לך להיראות כמו לוזר‬
‫הופכים לחלק מהעבודה שלך.‬
‫לדוגמה, כרגע, אני לא שיכור. אני עושה מחקר.‬
‫ואני עובד חרוץ מאוד.‬
‫היי, קיבלתי מכם צחוק. רואים? אנחנו לא צריכים את הלהקה הגרועה הזאת.‬
- ‫- רד, חבר. - פעם רציתי לעשות את זה למחייתי.‬
‫קומדיה. כן.‬
‫אבל מסתבר שאשתי לשעבר היא זו שהיה לה כישרון לקומדיה.‬
‫מכירים אותה? כן, היא מאוד מצחיקה.‬
‫בפעם הראשונה שראיתי אותה על הבמה, היא דיברה עשר דקות על מכנסי הרכיבה שלי.‬
‫עשר דקות יותר משהקדישה כדי לכבס אותם.‬
‫אני מודה, כגבר, היה קצת קשה להקשיב לאשתך מדברת עליך על במה.‬
‫עכשיו, כשאני כאן למעלה, אני חושב שהוגן לעשות לה אותו הדבר, נכון?‬
‫בסדר, טוב...‬
‫לאשתי יש שדיים נהדרים.‬
- ‫- מהממים. נכון, ארצ'י? - מעולם לא ראיתי אותם. אני לא יודע.‬
‫הוא ביישן. גם לאשתו יש שדיים יפים. אבל לא כמו של אשתי.‬
‫לאשתי יש ציצים ברמה של מדליית זהב אולימפית. לאשתו של מי עוד יש שדיים נהדרים?‬
- ‫- זה מספיק. - רד מהבמה.‬
‫תרים את ידך, גבר. אשתך נראית די טוב.‬
‫אלא אם זו לא אשתך. במקרה הזה, מה את עושה אחר כך, מהממת?‬
‫בסדר. שימו לב, כולם. הבר פתוח, והסיבוב הבא על חשבוני.‬
- ‫- ברצינות, ג'ואל. רד מהבמה. - אני רק מתלוצץ. מתבדח, לעזאזל.‬
‫בסדר. שיהיה.‬
- ‫- היי, אולי תשירו קצת? - הוא כרגע קרא לנו גרועים, בנאדם.‬
- ‫- היי, זו הייתה בדיחה. - כן.‬
‫היי.‬
‫היי! אתה.‬
‫אתה עשית את זה, נכון? לא יכולת פשוט לתת לנו לפתור את זה?‬
‫היא עדיין הייתה יכולה להיות רופאה.‬
‫כמה פעמים מזורגגות אני צריך להגיד את זה?‬
‫תגיד משהו. אני ממש כאן.‬
‫תחזור למעלה.‬
‫היי. הנה את. איך הלך במרפאת השיניים?‬
‫הלך נהדר. בחור מאוד יסודי. בחור נהדר.‬
- ‫- היא אישה. - הקול העמוק שיטה בי.‬
‫לא הלכת, נכון?‬
‫לא. נרפאתי. מדהים, נכון? אני אטפל בזה מאוחר יותר. איך הולך הלילה?‬
- ‫- נהדר. - אופס. מה קרה?‬
‫אני כל כך חלודה, סוזי.‬
‫הייתי נואשת לפאנץ' ליין וחרזתי כיסונים עם "ציצונים".‬
‫מה זה "ציצונים"?‬
‫אין לי מושג, אבל אמרתי את זה בקול רם ועם חיוך, כאילו זה היה קורע מצחוק.‬
‫זה לא היה קורע מצחוק.‬
‫אל תתרגשי מזה. זה המקום שבו את עובדת על החלודה שלך.‬
‫לכי. תהיי גרועה. נשתה משהו אחר כך ונשווה דעות.‬
‫בסדר.‬
- ‫- היי. אני יכולה לקבל קצת קרח? - בשביל מה?‬
‫את רוצה לקרוא גם את היומן שלי?‬
‫לעזאזל. זה גורדון פורד?‬
- ‫- איפה? - שם. תעקבי אחרי היד שלי.‬
‫כן, זה הוא. הוא נראה הרבה יותר טוב במציאות.‬
‫לעזאזל.‬
‫מה אני עושה? להגיד למידג' שהוא כאן? לא. זה ישגע אותה, נכון?‬
- ‫- או שזה ידליק אש מתחת לישבן שלה? - לעזאזל. להגן על ראשה או על ישבנה?‬
‫אלוהים. אמרתי לה להיות גרועה. אולי דחיפה קטנה זה טוב, נכון?‬
‫בסדר, אני צריכה לחשוב כמו מידג'. מה היא הייתה רוצה?‬
‫אני לא יודעת. לעזאזל. למה האורות מהבהבים? אני חוטפת שבץ?‬
‫המופע נגמר.‬
‫הוא נגמר. היקום החליט.‬
‫תביאי לי "סקוטש". עם ויסקי בפנים, בסדר?‬
‫למה לעזאזל את עומדת שם? אני פשוט נסערת ממש, את יודעת?‬
‫ערב טוב, גבירותיי ורבותיי. נחמד להיות כאן.‬
‫אז אני עדיין ממש מלאה מחג ההודיה.‬
‫וזאת לא בדיחה, יותר גילוי נאות.‬
‫הבן שלי אוהב שילובי שאריות מוזרים כאלה.‬
‫כמו תרנגול הודו ורוטב בין שתי פרוסות של פאי פקאן.‬
‫זה ממש לא טעים.‬
- ‫- מישהו יודע אם ירד גשם מחר? - אל תגידי "ציצונים", אל תגידי "ציצונים".‬
‫זו הייתה התחלה ממש גרועה. אני חושבת שאתחיל שוב.‬
‫שלום, גבירותיי ורבותיי. תתעלמו מהאישה שהייתה כאן קודם. היא איננה.‬
‫כמו האליבי שלך הלילה, אדוני.‬
‫החבר שלך נרדם במועדון חשפנות. אני לא רוצה לדעת מה משאיר אותו ער.‬
‫אתם יודעים מה גיליתי היום?‬
‫אפשר לקחת את הילדים לשדה התעופה, לשים אותם במטוס‬
‫ופשוט להטיס אותם למקום אחר.‬
‫הטכנולוגיה מדהימה.‬
‫פעם, בשביל שלווה כזאת, צריך היה לנטוש אותם בכנסייה.‬
‫הדבר המסוכן הוא לא לשלוח ילדים עם זרים בכלי תעופה‬
‫שיכול לעשות משהו שנקרא "הזדקרות". לא.‬
‫הדבר המסוכן הוא שברגע שהם אינם,‬
‫יש לך הזדמנות להיזכר איך החיים היו בלעדיהם.‬
‫נכון? כל הזיכרונות חוזרים במכה. הרצפה הנקייה.‬
‫הדירה הרגועה.‬
‫קו המותניים המחורבן שלך.‬
‫מין.‬
‫מין שבו אתם מגיעים עד הסוף.‬
‫או לפחות בעלך מגיע.‬
- ‫- תפסתי אותך, חלאה. - בכל מקום, בכל חדר.‬
‫על כל מכשיר. כמעט כל מכשיר. הייתי מתרחקת מהמיקסר.‬
‫לא עוד להגביר את עוצמת הקול בחדשות‬
‫כדי שכשהילד ישאל מה הרעש, תוכלו להגיד שחרושצ'וב דפק שוב עם הנעל.‬
‫אני מודה שכמה שהפלישה הסובייטית מפחידה,‬
‫חלק קטן ממני חושב, "זה יסגור פינה במציצת שישי".‬
‫בסדר, הזמן שלי תם. אני מבוקשת בגיהינום.‬
‫תחזיר את החבר שלך למצב זקוף. הייתם קהל אדיב וסלחני.‬
‫אל תשכחו לתת טיפ למלצרית. היא חוסכת כדי לשלוח את ילדיה לפיטסבורג.‬
‫אני גברת מייזל. תודה ולילה טוב.‬
- ‫- שוב עם הזרוע. - תביאי את מידג׳.‬
‫אני עובדת.‬
- ‫- מהר. תזדרזי. לכי. - הרגע נתת טיפ? לעזאזל.‬
‫סלח לי. סליחה. סלחי לי. סלח לי.‬
‫סלח לי. מר פורד.‬
- ‫- הנה את. - אני סוזי מאירסון.‬
- ‫- מסוזי מאירסון ושות'. - בסדר. שלום, סוזי מאירסון.‬
- ‫- מה דעתך על המופע? - לא ראיתי הרבה ממנו.‬
- ‫- ראיתי אותך צופה בקומיקאית שלי. - באמת? אפילו לא הורדתי חולצה.‬
‫מה אתה חושב? בכנות.‬
- ‫- הבחורה שלך מצחיקה. - נכון.‬
‫ונראית טוב. חבילה טובה לטלוויזיה, אתה לא חושב?‬
- ‫- טוב... - ארח אותה בתוכנית שלך. היא תהיה להיט.‬
- ‫- היא לא מתאימה. - למה לא? מצחיקה מדי?‬
‫יותר מדי מרכז העיר. הקהל שלי עממי יותר, אבל היא טובה.‬
- ‫- היא יכולה להיות עממית יותר. - מצטער. אבל בהצלחה.‬
‫בסדר.‬
- ‫- קח אותה לצוות שלך. - מה?‬
‫צוות הכתיבה שלך. אין לך שום כותבות.‬
‫אתה מוכר סבון. מי קונה סבון?‬
- ‫- מכבסות? - היא יכולה לעזור לך עם הבדיחות.‬
- ‫- איך את יודעת שאין לי נשים כותבות? - רק תחושת בטן.‬
‫אשתי אמרה שלא תזיק לנו נקודת מבט של אישה.‬
‫היא נשמעת כמו אישה חכמה.‬
- ‫- חכמה יותר ממני. - סוזי.‬
‫הנה היא. מרים מייזל, תכירי את גורדון פורד.‬
- ‫- גורדון פורד, מרים מייזל. - נעים להכיר אותך. את אישה מצחיקה מאוד.‬
‫תודה. אני מעריצה גדולה של תוכניתך. ושלך, כפועל יוצא.‬
- ‫- רוצה לבוא לכתוב בשבילי? - סליחה?‬
‫סוזי מאירסון ושות' דיברה בשבחך, אמרה שתוכלי להיות האישה שלי.‬
- ‫- בחדר הכותבים. - לא. אני לא כותבת.‬
- ‫- הצידה. - מה?‬
- ‫- בואי הצידה. - מה הקטע?‬
- ‫- את בוטחת בי? - כן.‬
- ‫- קחי את העבודה הזאת. - אני לא רוצה להיות כותבת.‬
‫אף אחד לא רוצה, אבל זה מכניס אותך פנימה.‬
‫ברגע שתהיי בפנים, תתקרבי אליו ותצחיקי אותו בכל פעם,‬
‫ובסוף הוא יראה מי את באמת. כוכבת מזורגגת.‬
‫זהו זה. זו ההזדמנות שלך. את בפנים?‬
‫לך קדימה‬
‫אני בפנים.‬
‫גורדון, אנחנו מקבלות את ההצעה שלך, ואנחנו מאוד נלהבות ממנה.‬
‫בסדר, היא תתחיל ביום שני. מייק, תסגור את העניין.‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬