Kom igen. Nej.
Nej.
Det måste vara... Vad är det där?
CAMBRIDGE, MASSACHUSETTS 1981
Nej... Var i...
Helvete. Varför är ingenting där det ska vara när jag måste...
- Såg du det? - Nej.
Jag grävde i 10 minuter. Du satt bara där.
- Jag trodde du ville ha en penna. - Varför?
Du brukar vilja det när en tanke dyker upp.
Du gör anteckningar.
Inte allt som händer dig är nån annans fel.
Ska jag skriva ner det med en av pennorna?
- Minns du... - Jag minns var jag var.
Jag borde raka huvudet. Det skulle hon älska.
Jag minns alltid var jag var. Jag kan hålla komplexa tankar i huvudet.
NASA vill ju att jag flyttar till Florida.
Fyra på morgonen ringer telefonen för då har hon slutat.
Än sen att jag måste vara i labbet klockan åtta. Hon är så...
Och allt måste vara... Plus, allt det där med...
- Avsluta tanken. - Va?
Du jobbar på att avsluta tankarna.
- Det gör jag. - I huvudet, ja, men när du uttalar dem...
Jag är trött på din och hennes kritik.
Det är inte mitt fel att alla jämt är trögare än jag.
Den enda jag kunde prata med var morfar.
- Ska du stanna där? - Skulle du inte ligga på soffan?
- Vi jobbar med närhetsproblem. - Visst. Förlåt.
Du har en agenda. Jag vill bara ha Klonopin.
Jag är redo. Okej?
- Jag vill inte ha lugg. - Du måste inte...
Vem ringer kl. 04.00?
Jag doktorerar. Det är viktigt.
Vet hon inte att Reno och Boston ligger i olika tidszoner?
- Vad skriver du? - Inget för dig.
Få mig att förstå.
Molekylär kinetisk sekvensering? Vill du förstå det?
- Jag trodde att du skrev om din mor. - Allt i världen kretsar inte kring...
Jag försöker komma på hur DNA-mutationer
kan förändra ett sjukdomsförlopp och omorganisera det
så att vi kan styra processen som... Vänta.
Jag gjorde det.
- Jaså? Är du säker? - Vill du kolla?
Nej. Jag tror dig. Jag menar...
Herregud. Esther, det är fantastiskt.
Det du har gjort här på min mottagning
är en enastående prestation.
Jaså? Säg det till min mamma!
Vem fan var det som övertalade mig att använda överlakan?
- Nån Susies kontor. - Susie. Bra, jag trodde inte du var där.
- Vem är det? - Det är Rose. Miriam är jättesjuk.
Va? Nej, det är inte förrän den 14:e, det står i almanackan.
Det är inte det. Hon kom hem genomfrusen igår kväll.
- Vad gjorde hon ute i snöstormen? - Jag hoppades du visste det.
- Hon är din dotter. Du bor med henne. - Hon är aldrig hemma.
Att lära henne om snö är ditt jobb, inte mitt.
Oavsett vems fel det är, kom hon hem som ett isblock.
Hennes kappa var av ull och den krympte.
Vi lånade en trädgårdssax för att klippa den av henne.
Vi gav henne en varmdusch, fick henne i säng. Doktorn kom. Hon har hypotermi.
- Jösses. - Hon är så orolig, hon kan inte sova.
Hon ligger bara och babblar. Du måste komma och tolka åt oss.
Du talar hennes språk, den där showbizdialekten.
- Okej. Jag kommer på en gång. - Bra.
Se till att inte nämna tår.
- Hon kan komma att tappa en eller två. - Tappa tårna?
Vi hoppas på vänster mellantå. Då kan hon gå ändå.
Att gå i trånga skor blir lättare, tur i oturen.
- Så vi ses snart? - Ja. Hej då.
Hallå? Jag är här.
Susie? Det var låst. Hur kom du in?
- Jag har min nyckel. - Varför?
Jag vet inte. Den hänger kvar på min nyckelkedja.
- Tack och lov. - Hon steg bara på.
- Hur mår hon? - Hon bara yrar.
- Hon behöll nyckeln. - Än sen?
Miriam, håll mig uppdaterad.
Ingen förbättring, hon talar i tungor. Slumpmässiga ord, konstiga ljud.
Det kan vara Be-Bop.
Hon gick till Carnegie Hall igår kväll för att se Lennys show.
Äntligen lite information. Carnegie Hall.
Så hon tappade inte bara förståndet och vandrade ut i den vackra snön.
Det var min teori.
- Abe, herregud. Din skjorta. - Den kom så från kemtvätten.
- Byt skjorta. Vi har en kris. - Allihop ser ut så här.
Jag ska se vad jag kan få reda på.
Om skjortan? För det är inte viktigt just nu.
Miriam? Det är jag, Susie.
Borta, borta.
- Vad är borta? - Fönster.
- Är fönstren borta? - Öppna.
- Är fönstren öppna? - Stängs. En dörr, den stängs...
- Ingenting stängs. - Ost och kex.
- Tony Bennett... - Vad är det med honom?
Jag låg med honom.
Låg du med Tony Bennett? När fan träffade du honom?
Han kom för att stötta.
- Vem? - Hämta min mössa.
Försöker du rimma?
Miriam?
Hon hade sex med Tony Bennett.
- Va? - Hon vill ha ost och kex.
Jag köpte Manchego. Hon åt den inte.
Hur känner hon Tony Bennett?
- Nämnde hon en mössa? - När gör hon inte det?
Nåt om ett fönster, en dörr. De här hjälper inte.
- Jag trodde de lugnade henne. - Vad är det som luktar åsnetestiklar?
Polsk fiskhuvudsoppa. Avvärjer onda andar och ger glansigt hår.
När du är klar med att sänka värdet på grannarnas våning, koka lite starkt kaffe.
Det här tar en stund.
Miriam.
Miriam, försök fokusera. Vad hände igår kväll?
- Det var kallt. Snöstorm. - Ja, snöstormar är kalla.
Jag går och går.
- Du går omkring i kylan? - Frostskrev.
Vadå?
- Jag fick frostskrev. - Frostskrev? Finns det ens?
Mina tår. Jag kommer att tappa mina tår.
Mycket tåsnack, men frostskrev tar priset.
Det är säkert ingen fara med... Herrejävlar.
- Är det illa? - Nej.
Man sätter huvudet mellan knäna för att inte svimma, va?
Susie, berätta.
Jösses. Hur sjutton ser ditt skrev ut?
- Bra. - Susie?
Susie?
- Fick du reda på nåt? - Ska vi be doktorn komma tillbaka?
Hembesök är dyra, så om vi kan undvika...
Jag såg tån.
- Jag berättade om tån. - Nej.
Nej, Rose. Inte om den tån.
Utan om en söt frusen liten tå, rosa som på en kerub.
Du varnade mig inte för skräckfilmen därinne.
- Du överreagerar. - Den är svart. Tån är svart.
Det är ingen överreaktion. Den är förlorad.
Som om hon legat i krig. Förr i världen. Glöm det.
Okej. Jag går in igen.
Jag kan inte bortse från tån nu. Förstår du det?
Jag kanske aldrig kan somna igen.
Mår du bättre? Vill du stiga upp? Röra lite på dig?
Dina ungar ser på teve. Vill du inte träffa dem?
Ungarna kan dra åt helvete.
Hon sa att ungarna kan dra åt helvete.
- Va? - Det kan de verkligen inte.
- Så rysligt. - Jag vet inte vad jag ska göra.
Vet du vad som kan hjälpa?
- Vadå? - Om du gav tillbaka nyckeln.
Det skulle inte skada.
Susie.
- Susie. - Vad är det?
- Du är vaken. Hur mår du? - Okej, tror jag.
Sa jag åt ungarna att dra åt helvete?
Får det dig att må bättre, så hörde inte minstingen.
- Bra. - Vill du berätta vad som hände?
Inte mycket. Jag var på Carnegie Hall. Det var snöstorm.
Jag hittade ingen taxi, så jag började gå...
Men du, tror du vi får Bennett-giget?
- Det är borta. - Är du säker?
- Rätt säker. - Deras andraval kanske inte svarade.
Han stryker scenbyxorna just nu.
Jag och mitt korkade manifest.
"Ge mig rubriker. Jag är ingens förartist."
Vilken idiotisk sak att säga.
Inte helt och hållet. Det om att säga vad du vill, det var smart.
Jag har kanske inte vad som krävs.
Kanske är jag inte så tuff som jag trodde. Se på mig bara.
Lite snö och jag blir som mor. Sängliggande, knaprar piller, tänder ljus.
Med kristaller under kudden.
Japp, kristaller under kudden. Tre stycken.
Nej, kom igen. Tänk på nåt glatt. Tänk på skor.
Min tå. Jag kommer att tappa en tå.
Tänk inte på skor. Tänk på hattar, du gillar hattar.
Min hatt. Jag älskade den hatten.
Hör på. Imorgon blir det här nåt komiskt du kan använda i ditt nummer.
Förlåt, Susie. Jag är så dum. Vi hade en plan.
Sen löpte jag amok och försökte göra allt själv.
Det borde jag inte ha gjort. Du är den enda som förstår mig.
Det var du som hjälpte mig att nå mina mål.
Jag lovar att aldrig mer sluta lita på den viktigaste personen i mitt liv,
aldrig nånsin.
- Sex månader. - Vad?
Vi har sex månader att göra succé. Hon har minen Harry varnade mig för.
Han insåg tyvärr inte vad det betydde förrän det var för sent.
Hon är på väg att ge upp. Det ska hon inte.
Vi har kommit så långt. Mike är svaret.
- Vem är det? - Måste gå.
- Okej, en sak till. - Jag ger dig inte nyckeln, Abe.
Tacksägelsedagen är om ett par dar.
Är den redan imorgon? Vad gör jag här?
Tacksägelsedagen, gott folk, bjuder på mat och familj.
En dag då blicken vandrar från svärfar
som hoppas att hans dotter ska komma till sans,
till svärmor som hoppas att hennes dotter ska komma till sans,
till ens fru som hoppas komma till sans.
- Men din fru gjorde väl det, George? - Det kan man säga.
Gift er med en smart kvinna. Hon lämnar en till slut.
Min bästa tradition på Tacksägelsedagen
är att sitta i vardagsrummet och se barndomens uppblåsta seriefigurer
ordlöst sväva förbi.
När mina morföräldrar har kommit fortsätter vi titta på Macy's på teven.
Jag älskar Macy's parad.
Då vet man sin hackordning i showbiz.
The Gordon Ford Show har branschens största studiopublik.
Ursäkta. Er entusiasm är ingenting jämfört med när en grupp barn
ser en enorm hög Dundermus sväva förbi. Det är som Elvis med svans.
En till tradition jag älskar är att sitta vid bordet
och höra mormor säga att idag kan vara hennes sista.
Och vi säger: "Mormor, vi vet. Vi vet"
Och alla äter vi moster Rosies kalkonfyllning utan att knota.
Vi har ett toppenprogram ikväll. Häng kvar.
- Jag gör inte intrång. - Jaså inte?
Jag är turist på besök för första gången och gick åt fel håll.
- På väg mot Brooklyns botaniska trädgård. - Klassiskt misstag.
Jag är manager. För stora talanger.
Vad heter du? Willie? Vi ska bli bästa vänner.
Du håller tal på mitt bröllop.
Jag avskyr bröllop. Hissen är din destination.
Polisen ångrar väl bittert att de avslog din ansökan.
- Hedy, nej! - Jag sa: "Det är ingen askkopp.
"Det är en fransk barbotinvas från 1800-talet!"
Man måste skratta, annars får folks dumhet en att gråta.
Zelda, det luktar som att det kokar.
- Det gör det inte. - Det ska sjuda.
- Det sjuder. - Vet du skillnaden?
Ja.
Kokning är snabba bubblor. Sjudning, långsamma.
Hon vet vad sjudning är, Shirley.
Salt, Zelda, salt. Vad är det här? Valutan i ditt land? Ta en näve full.
Jobbiga kärring.
Snåla goj.
- Gräla lagom, ni två. - Mina blommor levererades vissna.
- Vad? - De måste ha fumlat med min beställning.
- Vad gör vi? - Vi har inga blommor.
Det går inte. Det är Tacksägelsedagen.
Blommorna är det enda nån människa bryr sig om. Jag löser det.
Han kan känna doften av kalkon. Jag svär. Se på honom, Rose.
Jag har en sax här.
Säger man nåt, tittar han direkt på en.
- Pröva, Midge. Säg nåt. - Rörmokarna har som mest att göra imorgon.
- Titta! Han vände sig om, Shirley. - Astrid! Det här är en spis!
En bebis ska aldrig hållas över en spis såvida den inte pottränas.
- Ta ut bebisen. - Jag tar den, miss Astrid.
- Så där. - Han är bara så medveten.
Och vaken. Han är liksom alltid vaken. Sover aldrig.
Sa du att du pottränade en bebis över en spis?
Det värmer rumpan, påminner dem om vad den är till för.
Jag pottränade Joely på en och en halv timme.
Hur ofta brukar ni gråta?
- Var sitter jag? - Sitter du inte bredvid mamma?
Jag flyttade placeringskorten.
Det vore fint om barnen satt vid vuxenbordet så Chaim inte blir obekväm.
Rose, där. Noah, där. Moishe, Shirley, där och där.
Abe, Midge och Joel, vid barnbordet.
- Jag är vuxen. - Jag sitter vid barnbordet.
Överge inte Chaim på hans första Tacksägelsemiddag.
Pappa är bara fjantig. Var inte rädd.
- Förlåt, pappa. - Han sover, han bryr sig inte.
- Så tänkte inte jag. - Du är ingen stor tänkare.
Pappa, sätt dig hos oss.
Jag tog med lite extra salt ifall maten är för svagt kryddad.
- Joel, jag vill sitta på den stolen. - Varför?
Eftersom jag är familjens överhuvud, borde jag sitta vid huvudänden.
- Vid barnbordet? - Hur gärna vill du vinna den striden?
- Jösses. Vem tog kål på blommorna? - De levererades så.
Betalade du? Jag kunde ha ställt fram döda blommor gratis.
- Oj! Se upp. - Förlåt. Jag skulle vilja utlysa en skål.
- Va? Därifrån? - Ja, härifrån.
En skål bör komma från vuxenbordet.
- Men... - Jag gör det.
- Du har tur, Chaim. - En gång om året samlas vi...
- Han pekade. - Gjorde han?
- På dig. - Igen.
- Peka på pappa. - För pekandet! Nu äter vi.
Noah, berättade jag om resan jag vann?
- Jaha? - Från banken.
- Vad? - Du vann den från banken.
Jag vet inte vad du sa, men jag vann en resa av min bank till Palm Beach.
Chefen ringde för att tacka mig för min lojalitet,
och erbjöd mig sen en resa.
- Kul. - Vad sa du?
- Kul! - Hursomhelst.
Vi åker i helgen.
Och det bästa är att vår dotter har vägrat att ta med våra barnbarn
till flyget för att vinka av oss.
Mycket tråkigt.
Jag jobbar. Hur kommer det sig att du hör honom?
- Va? - Vi har också en överraskning.
Vi har väntat på rätt tillfälle. Vill du berätta?
- Nej. Varsågod, Moishe. - Shirley och jag ska skiljas.
- Fyllningen behöver mer salt. - Vänta, vad?
- Nej. Varför? - Vi är inte rätt för varandra.
Nu? Insåg ni det först nu?
Han var nära att dö. Jag trodde att han skulle pensionera sig. Han sa det.
Ja, men när man är nära döden inser man hur kort livet är.
Jag har inte genomfört ens hälften av det jag tänkte mig, så jag vill expandera.
Nu är vi kaputt. Hur smakar kalkonen? Saknas det salt?
Kalkonen är utsökt, Shirley.
Vi äter Tacksägelsemiddag och ni bara häver ur er detta?
Ta det lugnt. Allt är bra, vi mår bra. Vi bor ihop ännu. Allt är som förut.
Vi delar av sängen med plexiglas för att inte nudda vid varandra,
men vi kan ändå se om den andra kvävs i sömnen.
Kärleken lever än.
- Kan ni inte hitta tillbaka? - Säger du det?
Och det sa fröken "ett snedsteg och gubben åker ut"?
Tala inte så till Midge. Ni måste lösa det här.
Det går inte.
Vi har försökt.
Sen sa Moishe nåt som jag aldrig trodde att jag skulle höra min man säga,
och han kan inte få det osagt.
Och som svar sa Shirley nåt
som jag aldrig trodde att nån människa, allra minst min fru, skulle säga,
och det kan inte hon få osagt.
- Jag är på mammas sida. - Va? Varför?
Du fick en hjärtattack. Du borde gå i pension.
Tack för att du visar lojalitet mot ditt eget kön.
Eftersom vi nu delar stora nyheter, har du väl nåt att berätta, Joel?
- Som? - En familjenyhet.
- Nåt du har undanhållit. - Vad då för nyhet?
Tja, det var inte direkt nu jag hade tänkt berätta det, men...
Försiktigt.
- Ethan, byt med pappa. - Okej.
Det är inte klokt... Som min nyss frånskilde far sa, har jag nåt att ta upp.
Det är om min flickvän.
- Försiktigt. - Ester, till barnbordet. Nu.
- Okej. - Ursäkta. Varsågod.
Vi ska gifta oss.
- Herregud. Ja. - Grattis.
Vi väntar barn.
- Mazel. - Vad? Du store tid.
Vem är den flickan? Fästmön?
Du känner henne.
- Ni sågs. - När?
Ni spelade mahjong.
- Var? - På sjukhuset.
- Vilket sjukhus? - Efter pappas hjärtattack.
- Vann jag? - Ja. Ni har träffats. Vi ska gifta oss.
Ett barnbarn! Rose, hörde du? Hur vågar du undanhålla det från mig!
- Det var han, inte jag. - Du vill se mig olycklig. Jag vägrar.
Jag ska få en svärdotter och ett barnbarn,
och du kommer att falla död ner i en hög av det senaste vårmodet för män.
- Så säger man inte. - Raring, håll för öronen.
Jag håller för dem.
Njut av friden och den relativa anonymiteten
vid detta bord så länge ni kan.
Jag är vrålhungrig!
Omöjligt. Jag tror att du åt hela kalkonen själv.
- Du åt hela kalkonen själv. - Nähä.
- God kväll, fru Chao. - God kväll, fru Chao.
Pass på, pass på.
Ställ påsen i köket, Ethan.
- Det bor redan en dam här. - Vad?
Gör mig en tjänst, gå in i pappas sovrum.
- Ta min hand. - Nej!
- Jag ska visa dig. - Jag vet var det är.
Varför sa du inte att du skulle komma? Jag har saknat dig.
Jag visste inte att du hade barnen.
- Idag, alltså. - Det gör inget.
Vill du äta nåt? Jag har en hel middag.
Jag far till Chicago.
Småprat verkar inte vara din starka sida...
- Förlåt. Hur var din... - Nu är det för sent.
Okej. Förlåt.
- Sätt dig ner. - Nej.
Vill du inte det?
Nej. Jag står här och säger det jag kom för att säga.
Jag ska specialisera mig i Chicago. Jag tycker om sjukhuset och personalen.
Jag vet inte om du märkt det, men jag bor inte i Chicago.
- Jag kan inte flytta. - Jag vet.
- Finns det inga närmare sjukhus? - Nej.
- Har du letat? - Nej.
- Varför inte? Vi ska ha barn. - Nej.
- Nej? - Vi är inte...
...vi längre.
Vad är det? Mår du bra? Du ringde inte. Jag kunde ha tagit ett senare tåg.
Inget hände. Jag bara...
Vi ska bara...
inte ha barn längre.
Jag förstår inte.
Helvete. Nu förstår jag.
Förlåt mig.
- Jag tänker sätta mig ner. - Jag har ett mål i livet.
Du visste att jag inte ville ha ett seriöst förhållande med nån.
- Och det här med dig var... - Pappa! Esther pekar på mig igen.
- Jag kommer strax. - Pappa, hon slutar inte.
Lugna dig, Ethan! För helvete!
Fan. Förlåt, Ethan.
- Du är upprörd. - Jag fattar inte.
Om du tänkte göra så här, varför sa du att du var gravid?
Jag är ju betydelselös.
- Det är inte sant. - Kan judar bli munkar?
- För min meritlista över förhållanden... - Jag vet att jag borde ha tänkt mig för.
Men det gjorde jag inte, för du är...
Du är du. Jag såg inte klart.
Du kanske borde bli optiker. Så du ser bättre.
Var inte sarkastisk, är du snäll.
Var inte upprörd, inte sarkastisk, skit i allt.
Det sa jag inte, jag...
Jag kan inte få allt, Joel.
Världen fungerar inte så.
Om jag verkligen ska bli läkare, kan jag inte vara mer än läkare.
Snälla, försök förstå.
Jag vill verkligen att du förstår.
Okej.
Fan ta det. Jag förstår, det gör jag. Du kommer att bli en lysande läkare.
- Tack. - Har du alla dina grejer?
- Du måste ha lämnat en del här. - Bara den här tröjan.
En tröja. Oj, jag är verkligen inte särskilt observant.
Tjejen lämnar bara en tröja. Ett tydligt tecken.
- Snälla, Joel, jag... - Jag har barnen, Mei.
Jag önskar dig lycka till.
- Jag skickar min nya adress. - Visst. Gör det.
- Hej då, Joel. - Hej då.
Du är ett kalkonben.
Du är ett... Du är två kalkonben.
Kalkonben. Kalkonben. Kalkonben.
Om du fortsätter att peka på Ethan, äter han upp ditt finger.
Ursäkta mig, fröken? Kalkonen är väldigt torr.
Nån tog med sig den hemifrån. Jag kan inte göra nåt åt det.
Ursäkta mig, fröken? Mer Chianti?
Det är vin som nån tog med sig hemifrån. Herre Jistanes.
Jag ska leda bordsbönen. Var med nu.
- Grace? - Snygg böna. Snygg bak.
- Gick du på den! - Sluta tramsa. Sen börjar vi.
Susie, ta hand om den här delen. Bordsbön om två minuter.
- Det låter kul. - Jag är nog inte redo att turnera.
Det är två veckor på Hacienda. Publiken kommer dit.
Det låter skrämmande.
Nej. Du uppträder, sen går du till ditt rum.
Jag har bokat en fin svit med rumsbetjäning.
Har du nånsin haft det? Tjejen städar, bäddar sängen.
Det är Vegas. Du får en handtralla om du vill.
- En vad för nåt? - Du flyger första klass.
- Flyga? Jag kan inte flyga. - Planet flyger. Du sitter bara.
Jag kan inte åka flygplan. Det är orimligt.
- Vad bär upp dem? - Vad bär upp en fågel?
- Pengarna. - Var det ett skämt?
- Det är en fälla. Jag flyger inte. - Jo, det gör du. Det går fint.
Du ska väl också med?
Skämtar du? Jag sätter mig inte på nåt jävla plan.
Fan. Jag måste ha bitit sönder min tand.
Vilken jävla nolla tog hit de här frallorna?
- Jag. Hembakade. Goda? - Nej. De är stenhårda.
Det är meningen. Ett familjerecept som vi kallar "Hårdrocksfrallor."
Det var det dummaste.
Lägg dem i hett vatten i tio minuter före första tuggan.
- Visste du inte det? - Nej.
Hör på nu, allihop.
The Stage Deli tar inte ansvar
för mormors sågspånskalkon, morfars mjöliga potatis,
moster Bettys sura tranbärssås eller russinen i morotskakan!
Så sluta fråga!
- Du kan gå, Fred. - Okej. Ha en trevlig kväll.
Verla, får vi lite hett vatten till frallorna?
- Nej. - Det verkar vara gott om mat. Hej, Alfie.
- Haltar du? - Jag förlorade nästan en tå.
Titta på min tand. Ser den konstig ut?
Japp. Det är spenat eller nåt. Den är lös...
- Jävla hårdrocksfrallor! - Freds frallor? De måste blötläggas först.
Strunt i det där.
Jag slickade röv och fixade ett gig åt dig på en klubb den 15:e.
- Nästa torsdag. - Bra. Jag är redo.
- Och Boise ringde. - Jag hör inte vad du säger.
Boise ringde. De mutade snuten. Wolford öppnar igen.
De vill fortfarande ha dig.
Om det är okej för dig? Jag måste hålla tungan igång.
Okej, allihop. Det blir ingen bordsbön på grund av bristande intresse
och ändlösa skämt om kalkonrester.
Smaklig spis. God tacksägelsedag.
- Jag flyger inte. - Jodå. Jag med.
- Jag flyger inte. - Jo, det gör du.
- Jag har många järn i elden. - Jag flyger inte.
Jo, det gör du. Jag ska döda dig, Fred.
Kom nu.
Spring, spring, spring.
Jag hatar dig!
- Ett, två... Vi ses. - Vänta på oss.
Jag lurade er.
Tjenare, Mike.
- Vad gör du? - Letar efter en gran.
- Följde du efter mig? - Vi kan väl prata?
Det tycker du...
Jag är här med barnen. De springer runt.
- Förlåt, du gav mig inget val. - Jag... Vad då?
Jag ville prata i studion, men vakterna släpper inte in mig.
För att jag gav dem ditt foto och bad att de aldrig skulle göra det.
Är det flott? Mjukt? Ser jag mig över axeln?
Jag har en såg.
Jag måste prata med dig. Du måste se min talang, Miriam, igen.
Kom och titta. Du ångrar det inte.
Jag har ju redan sagt att jag ska det.
Men du spottade svordomar och ringlade tillbaka till ditt ormbo.
- Vi sätter upp en ny tid. - Nej.
Hon får ingen andra chans. Jag vill inte se henne.
Du slipper, men skicka nån i ditt ställe.
- En av era kvinnliga manusförfattare. - Vi har inga.
Så Gordon Ford är ett enda stort kukstim?
- Vad är det med din mun? - Min tand. Ingen fara.
- Ska jag såga ut den? - Nej, tack.
- Stick. - Jag försöker vara trevlig.
Ursäkta, vad?
Jag kom hit för att det passade dig. Och nu kör du bort mig?
Var är vargflocken när den behövs?
Vem gav dig Sophie Lennon? Det gjorde jag. Intervjun funkade.
Det var enormt. De drev upp era tittarsiffror.
Du bara struttar runt och tar åt dig äran.
- Det var jag som gjorde det, Mike. - Vet du vad?
Det finns nåt jag ser fram emot hela året.
Nåt som gör mig glad och lycklig, och det är det här.
Välja ut en julgran med mina barn.
Vi gör det varje år och det är en sån jävla lycka.
Så nu ska du stå kvar där du står.
Och jag ska gå och köpa cider åt mina barn och glömma att du finns.
Jag har redan köpt cider åt dem. För att ge dem nåt att göra.
Skumt att ingen av dem liknar dig.
Jag har din bild. Nästa år blir du portad.
Lovade du att ta med barnen på bio?
Kanske det.
- Spartacus? Var det Spartacus? - Kanske det.
Tretimmarsfilmen med alla korsfästelser?
Det tyckte du var lämpligt för tre barn?
Jag tänkte på hästarna.
Så du förstörde julen och korsfästelsen för mig? Tack.
Varsågod.
Och på grund av dig valde jag den sämsta granen på hela planteringen.
Du störde mig, jag tappade fokus.
- Mike, jag... - Du sätter aldrig din fot på 30 Rock igen.
Förstår du? Du får inte ens stå framför 30 Rock.
Du får inte gå längre än till 20 Rock och sen ta av åt höger.
Du får inte strosa ned för 5th Avenue.
Du får inte stå framför Saks,
eftersom det ligger tvärs över gatan från 30 Rock.
Vill du gå till Saks, får du gå in från 49th Street.
- Jag går inte till Saks. - Du är bannlyst från Midtown.
- Mitt kontor är i Midtown. - Flytta. Det gäller tjejen också.
Hon har inget.
Hon får heller aldrig sätta sin fot i den byggnaden.
Slår vad om att hon går till Saks.
Så att ta ingången från 49th Street gör henne skitsur.
Det är flera kilometer ifrån hissarna.
Titta där, ungar. Är det inte tomten?
Hoppsan. Jag såg fel. Det var visst inte tomten.
Spartacus.
Spartacus. Spartacus. Spartacus.
Det finns ingen jävla jultomte.
- Hallå. - Den där biljetten till Vegas...
Den där biljetten till Vegas måste hämtas.
- Hur är det med tanden? - Käften.
- Om du minns, hör jag inte vad du säger. - Den korkade trollkarlen...
Satans helvete.
- Du måste gå till tandläkaren. - Jag måste sätta skitstöveln på planet.
- Jag åker inte. - Jo, det gör du.
Nej, jag åker inte.
- Jag åker inte. - Jo.
- Jag åker inte. - Du åker om jag så måste binda dig...
Jag tar livet av mig.
Susie, det här är löjligt. Jag ringer min tandläkare.
- Du går direkt dit. - Men Alfie...
- Alfie åker inte. - Jag tar Alfie till flygplatsen.
- Gör du? - Gör vad då?
Ja.
Men släpp inte bara av honom. Du måste se honom gå på planet.
Låt honom inte gå på toaletten.
Han kommer spola ner sig själv. Han är hal som en ål.
Jag lovar. Jag ringer tandläkaren. Hej då.
Okej. Stig ur bilen.
Nej, jag åker inte.
- Okej. - Jag menar det.
- Det vet jag. - Du lyssnar inte på mig.
Så klart jag gör.
Varför reser folk?
Är en invasion som jag inte känner till på väg?
Ingen gate än. Vi sätter oss.
Jag kan gå härifrån. Du kan inte stoppa mig.
Jag har din cape. Du får inte igen den förrän du är på planet.
Du sjåpar dig. Det är kul att flyga, du får drinkar och mat.
Bra. En sista måltid.
- Här. Från Susie. - Den är begagnad.
Den är från Ethan.
Jag fick ett samtal häromdan,
förvånande, för jag visste inte att jag hade telefon.
Det var från en man. En talangscout.
- Vad ville han? - Han hade sett en av mina shower.
Han sa att jag var begåvad och kunde bli större än Houdini,
vilket är löjligt. Jag är redan större än Houdini.
Houdini var liten. Därför fick han plats i en låda.
- Sa du att du har en manager? - Ja.
Han sa att han kände Susie Myerson och att hon var hissoperatör.
- En vad då? - Nån man möter på vägen upp eller ner.
Så om man vill vara på topp, måste man kliva ur hissen.
På toppen, antar jag.
- Vet du varför du är här? - För att du stal min cape.
För att du är på väg att uppträda inför 2 000 personer i Vegas.
Stora rubriker, fantastiskt boende, mer pengar än nånsin.
Äsch. Jag sov i ett kassaskåp en gång.
För sex månader sen slet du inför fyllon på en bar. Det var ute med dig.
Ingen brydde sig om dig. Ingen förutom Susie Myerson.
Jag vet det.
Det är lätt att känna igen en diamant i skyltfönstret på Tiffany's.
Det är svårare när den spyr i en hink på ens kontor.
Susie är unik.
Du hittar aldrig mer nån som Susie. Kom ihåg det.
Det här är sista anropet för flight...
Det är gate 4, eller hur?
Hejsan. Alfie Zielinski ska med 14.45-planet till Las Vegas.
Okej. Strålande.
Det är första gången han flyger och han är nervös.
Det står här. Oroa er inte. Vi tar väl hand om honom.
Hej, Alfie. Välkommen till TWA. Vi kommer att bli riktigt goda vänner.
MINDERÅRIG ENSAMRESENÄR
Haklappen talar om för alla vem man är. Jag behöver inte förklara mig.
Ring Susie när du landar. Ha det så bra.
Kom ihåg vad vi pratade om.
- Alfie, vänta. Jag har din cape. - Jag tog tillbaka den för en timme sen.
- Den här vägen. - Kom, raring.
Miriam.
Vad gör du här?
Hej. En sista minuten-tjänst åt Susie. Det var en nödsituation.
Hon kunde komma hit för Susie. Men för sina föräldrar. Bupkis.
Det ser inte bra ut.
Susies klient skulle till Vegas. Jag vinkade av honom.
Det liknar fortfarande inte alls en nödsituation.
Hon har tandvärk.
Ska du inte hitta på en bättre historia?
- Varför är ni inte på planet? - Det är inställt.
Nej, Rose, de ställde inte in det. Flyget lyfter.
- Men utan oss. - Vad?
De hittade inte våra reservationer. Det fanns inget annat.
Så vi åker hem.
Vi väntar där när du har gjort din tjänst
för vännen som inte har betalat för din utbildning.
- Vi kan väl dela en taxi hem? - Nej.
Vi kom ensamma. Vi åker hem ensamma. Det är som födelsen och döden.
Okej. Jag vinkar till er när jag kör bredvid hela vägen hem.
Vi tycks ha väldig otur just nu.
Det vet jag inte.
Kemtvätten, de vissna blommorna på Tacksägelsedagen.
Jag fick två punkteringar den här veckan. Och nu plötsligt reservationerna?
Vad är det? Rose?
- Ingenting. Vi åker hem bara. - Okej.
Vi hinner före Miriam till taxin.
Jag vet att flyget var inställt. Jag vill ta reda på hur det gick till.
Var kvinnan som ställde in italienska? Och väldigt skrämmande?
Eller var det en irländsk kvinna med bred dialekt?
"En sån härlig hatt, förresten." Ja, det är irländska.
- Jag är ingen imitatör. Ursäkta. - Rose. Jag fick en taxi. Nu åker vi.
Ett ögonblick.
Hörde du nåt i bakgrunden, som skrik, bågfilar eller ben som bröts?
Rose. Kom igen.
- Jag skämtar inte. - Rose Weissman, jag åker utan dig.
Jag måste sluta. Min man har ett utbrott. Abe, för Guds skull.
- Vi missade taxin. - Det kommer en till.
Som med flyget?
- Hej. - Hej.
- Första gången du reser? - Och bär saker, ja.
Får jag...
Rothstein, Myers, Friedman och Abramowitz.
- Dina rabbiner? - Mina advokater.
- Då vill du inte förlora det här. - Nej.
De tar betalt per ord. Dubbelt för de fula.
Så du ska resa bort?
På väg till västkusten.
- Jaså? - Ja.
Jag ska se hur cellerna är i LA.
Det är nog 22 grader, sol och låg luftfuktighet.
- Hur har du haft det? - Bra.
- Riktigt bra. - Bra.
- På väg nånstans? - Nej.
Jag fick en nervös magiker på planet genom att ta hans cape som gisslan.
Det gjorde jag förra veckan. Jäveln lämnade kaniner i lägenheten.
- Hur länge är du på västkusten? - Vet inte.
Jag har några gig på gång. Jag har hyrt ett hus.
- En man med ett kontrakt. - Det händer även de bästa.
Du kommer säkert att gilla LA,
med all sol och apelsiner och Disneyland. Allt det du älskar.
Jag hittar nog nåt moln att gömma mig under.
Min unge ska bo hos mig ett tag.
- Den flicka har tur. - Ja.
Jag borde nog gå och leta upp ett plan på väg västerut.
- Förlåt att jag inte ringde. - Nej. Sånt gör vi inte, eller hur?
Okej.
Ta hand om dig.
Lenny.
Jag tänker inte misslyckas.
Lova det.
Ursäkta. Förlåt.
Där var du.
Entrén är 1,50 dollar inklusive minst två drinkar.
- Har Joel synts till? - Nej.
Och han låste in kassan i skrivbordet. Jag använder min nödkassa till växel.
Varsågod. Njut av föreställningen.
- Äntligen. - Archibald, min trogne följeslagare.
- Okej, så heter jag inte. - Jodå. Archibald, kort för Archie.
Archie är kortformen av Archibald.
Som jag sa: "Archibald, min trogne följeslagare."
Du, vi borde skaffa hästar.
Stövlar och byxholkar. Rida mot solnedgången. Ta fast busar.
Det är nåt att överväga. Inte byxholkarna, men det andra.
- Var har du varit? - På en bar på vägen.
- Du äger en bar. Varför gå till en annan? - Variation piggar upp.
Tillåt mig, kompis. Hur mår du ikväll, min sköna?
- Tack. - Vad tycker du om stället?
Jag är ägaren, så kom till mig om det är nåt.
Ursäkta mig, vi hade ett samtal.
Här inne? Vill ni prata, gå till en lugn restaurang.
Ta en promenad på stranden. Hit går man för att dricka och dansa.
Komma nära, känna doften av parfym.
Du, Joel!
Vi har en situation som kräver din uppmärksamhet.
Stället rasar samman utan mig. Jag återkommer.
Nej, det gör han inte.
Vad fan... Joel?
Okej. Mina damer och herrar. Hör ni, sluta spela.
Jösses. När man står här uppe och försöker prata?
Jävla musiker. Hej, allihop.
Jag heter Joel Maisel och är ägare till Button Club.
Det fina med att äga en klubb är att sånt som förr fick en att skämmas
nu är en del av ens jobb.
Till exempel, just nu är jag inte full. Jag gör efterforskningar.
Och jag jobbar hårt.
Jag hörde ett skratt. Ser ni? Vi behöver inte det här usla bandet.
- Gå av scenen. - Förut ville jag försörja mig på det här.
Komik. Ja.
Men det visar sig vara min exfru som är den komiska talangen.
Känner ni till henne? Ja, hon är väldigt rolig.
Första gången jag såg henne på scen gick hon på om mina kalsonger i 10 minuter.
Det är 10 minuter mer än hon la på att tvätta dem.
Jag ska erkänna att som man var det svårt att höra ens fru prata om en.
Nu när jag står här uppe, tänker jag att det är rättvist att vända på steken.
Okej, då så...
Min fru har fina bröst.
- Helt suveräna. Eller hur, Archie? - Aldrig sett dem, ingen aning.
Han är blyg. Hans fru har också fina bröst. Men inte som min.
Min frus tuttar tar OS-guld. Vem mer har en fru med snygga tuttar?
- Nu räcker det. - Gå av scenen.
Räck upp handen. Din frus ser ganska fina ut.
Men det kanske inte är din fru. I så fall, vad gör ni sen?
Okej, allihop. Baren är öppen och nästa runda bjuder jag på.
- Allvarligt, Joel. Gå av scenen. - Jag skämtade. Det är för fan ett skämt.
Visst. Glöm det.
- Vad sägs om några låtar? - Han sa just att vi är usla.
- Dra ett skämt! - Ja!
Hallå.
Hallå. Du.
Det var du, eller hur? Du kunde inte låta oss sköta det?
Hon skulle ändå ha blivit läkare.
Hur många jävla gånger måste jag säga det?
Säg nåt, jag står ju här.
Gå tillbaka upp igen.
Där är du. Hur gick det hos tandläkaren?
Jättebra. Väldigt noggrann. Toppenkille.
- Hon är kvinna. - Den mörka rösten lurade mig.
Du gick inte dit?
Nej, jag är botad. Otroligt, va? Jag fixar det sen. Hur går kvällen?
- Jättebra. - Hoppsan, vad hände?
Jag är så ringrostig.
Jag famlade efter en knorr och rimmade svansen på tutt-scen.
Vad är det?
Ingen aning, men jag sa det högt med ett leende som om det var störtkul.
Det var inte störtkul.
Ingen fara, här tränar du bort ringrostigheten.
Var usel. Vi tar en drink och går igenom det.
Okej.
- Kan jag få lite is? - Till vad då?
Vill du läsa min dagbok också?
Fan. Är det där Gordon Ford?
- Var? - Där. Följ min hand.
Ja, det är han. Han ser bättre ut i verkligheten.
Fan också.
Vad gör jag? Talar om för Midge att han är här? Nej, det gör henne hispig.
Eller eldar det på henne? Fan. Hispa upp eller elda på?
Jösses, jag sa åt henne att ta det med en klackspark. En liten puff kanske?
Jag måste tänka som Midge. Vad skulle hon vilja?
Jag vet inte. Jävla skit. Varför ändras ljuset? Har jag en stroke?
Numret är över.
Det är över. Universum valde.
Ge mig en scotch med whisky i, okej?
Vad fan står du där för? Jag blir så uppe i varv, vet du?
God kväll, mina damer och herrar. Trevligt att vara här.
Jag är fortfarande jättemätt efter Tacksägelsehelgen.
Det var inte ett skämt. Mer av en varning.
Min son gillar en massa konstiga kombinationer av rester.
Som kalkon och sås mellan två bitar pekannötspaj.
Det smakar illa.
- Vet nån om det ska regna imorgon? - Säg inte tuttscen, inte tuttscen.
Det var en riktigt dålig start. Jag börjar nog om igen.
Hallå, mina damer och herrar. Glöm kvinnan som var här nyss. Hon är borta.
Som ert alibi ikväll, min herre.
Er vän somnade på en strippklubb. Man undrar vad som håller honom vaken.
Vet ni vad jag upptäckte idag?
Man kan sätta sina barn på ett flyg
och flyga iväg dem nån annanstans.
Teknik är fantastiskt.
Förr brukade man lämna dem på kyrktrappan, för att få vara ifred.
Det farliga är inte att skicka ungarna med främlingar i ett fordon
som har nåt som kallas "cockpit". Nej.
Det farliga är att när de väl är borta,
har man en chans att komma ihåg hur livet var utan dem.
Eller hur? Allt bara väller över en. Det rena golvet.
Den lugna lägenheten.
Ens förbannade midjemått.
Sex.
Sex där man tar sig hela vägen till slutet.
Åtminstone gör ens man det.
- Den du, din jävel. - Sex i alla rum.
På vilken maskin som helst. Nästan. Jag skulle undvika kakmixern.
Man slipper höja volymen på nyheterna
och säga till barnen: "Chrusjtjov bankade sin sko igen."
Även om hotet från Sovjet är skrämmande,
tänker en del av mig: "Perfekt täckmantel för avsugning på fredagar."
Okej, det var allt för mig. Jag är efterlyst i helvetet.
Återställ era vänner i upprätt läge. Ni har varit snälla och förlåtande.
Dricksa servitrisen. Hon sparar för att skicka barnen till Pittsburgh.
Jag är mrs Maisel. Tack och godnatt.
- Dra mig inte i armen. - Hämta Midge.
Jag jobbar.
- Fort. Skynda på. - Dricksar du? Herrejävlar.
Ursäkta mig. Ursäkta.
Ursäkta mig, mr Ford.
- Där är du. - Jag heter Susie Myerson.
- Susie Myerson och partner. - Okej. Hej, Susie Myerson.
- Vad tyckte du om showen? - Jag såg inte mycket.
- Jag såg att du såg min komiker. - Jag som inte ens tog av mig skjortan.
Vad tyckte du? Uppriktigt.
- Hon är rolig. - Det är hon.
Snygg dessutom. Skulle passa i teve, eller hur?
- Tja... - I ditt program. Hon gör succé.
- Hon är inte rätt. - Varför? För rolig?
För fin. Jag siktar in mig på lantispubliken. Men hon är bra.
- Hon kan spela lantis. - Nej, tyvärr. Men lycka till.
Okej.
- Engagera henne. - Vad?
Som manusförfattare. Ni har inga kvinnliga författare.
Du säljer bara såpor. Vem köper det?
- Tvättomater? - Hon kan skriva skämten.
- Hur vet du att ingen av oss är kvinna? - En föraning.
Min fru påpekade att vi saknar kvinnoperspektiv.
Det låter som en smart dam.
- Smartare än jag. - Susie.
Här är hon. Miriam Maisel, möt Gordon Ford.
- Gordon Ford, Miriam Maisel. - Trevligt att träffas. Du är mycket rolig.
Tack. Jag tycker mycket om ert teveprogram och om er.
- Vill du skriva åt mig? - Hursa?
Susie här menar att du kan vara kvinnan för mig.
- I manusrummet. - Nej, jag är ingen författare.
- Mellan oss. - Vad?
- Mellan oss. - Mellan oss?
- Litar du på mig? - Ja.
- Ta det här jobbet. - Jag vill inte bli författare.
Det vill ingen, men du får in en fot.
När du väl är där, visar du framfötterna och får honom att skratta,
och till slut ser han vilken jäkla stjärna du är.
Det här är din stora chans. Är du med?
Jag är med.
Gordon, vi antar erbjudandet och är superglada över det.
Okej, vi börjar på måndag. Mike, ordna det.
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Elsa Hallström