60 MINUT
Mezi lidmi, kteří dosáhli úspěchu takřka přes noc, Midge Maiselová vyniká.
Její cesta z Gaslight Café v newyorské Greenwhich Village
k celosvětové slávě a renomé je vskutku legendární.
I přes to, že se obvykle novinářů straní, souhlasila, že se dnešní show zúčasní.
- Vypadáte nervózně. Je to tak? - Pořád mám ještě v kufru tělo.
Chtěla jsem ho vyhodit, ale nestíhám.
Že to byla ale jízda. Cena Grammy, Emmy, Řád umění a literatury.
- Sedí na vás fráze „živoucí legenda“? - Ještě nejsem mrtvá, Mikeu.
Nebo jo? Zavolejte záchranku.
Kde se vzala tahle vášeň pro vystupování? Co vás pohání, Midge Maiselová?
Zkrátka svou práci miluji. Ráda komunikuju s lidmi.
S výjimkou přítomných. Žertuji. Mám ráda peníze, to se nestydím přiznat.
A zbožňuju poslouchat cizí smích.
A že se ho naposlouchá.
Ve věku 30 let vystoupila na 18 po sobě jdoucích show v Copacabaně.
Spousty turné v Americe, Kanadě a Evropě se vyprodají během chvilky.
Také jsou potřebná přátelství s celebritami.
Její vystoupení a výlety do Vietnamu s Bobem Hopem
byly oblíbené mezi vojáky.
Vypadáš úžasně, Midge. Ty šaty jsou famózní. Jsou od Schiaparelliové?
- Promiň, už si nepamatuju, odkud jsou. - Můžu se podívat na cedulku?
- Co tam stojí? - Vstup zakázán.
To se dá ještě pořešit.
Jak její publikum stárlo, měla stále větší tendenci šokovat,
jak je vidět na nechvalně známé show v Carnegie Hall v roce 1971.
Taková dáma... Co musí... Co se musí tak oblíkat.
Nezná někdo... První dodatek ústavy? Svoboda slova pořád platí.
Z toho, co mohla být nechvalně známá show vedoucí ke konci kariéry
se naštěstí vyklubal, jak to tak v jejím životě bývá,
začátek zbrusu nové kapitoly s novým publikem mladých fanoušků
na troufalých turné po vysokých školách.
K tomu všemu vychovala dvě děti.
Syna Ethana a dceru Esther, nyní držitelku doktorského titulu.
Jaké to bylo být dcerou Midge Maiselové?
Bylo to úžasné dětství plné smíchu a vřelosti.
- Je skvělá matka. - Ostatní děti musely žárlit.
- Je to zvláštní, ale ano. - A pak tu byli muži.
Muži. Muži a Midge Maiselová. Tolik mužů.
- Zníte jako můj účetní. - Čtyři manželství.
A ještě k tomu několik dalších vztahů.
- Jak to? - Co já vím.
Štěstí ve hře, neštěstí v lásce. Myslela jsem, že jedno manželství bude stačit.
A pak tu byl vztah, který trval déle než všechny ostatní dohromady.
Byla jste klientkou číslo jedna významné manažerky Susie Myersonové.
- Je to tak? - Ano.
Znáte její seznam klientů.
Liza Minnelliová, George Carlin, Barbra Streisandová.
Skoro všichni v Hollywoodu. Až na vás.
25 let přátelství v čudu. Co se stalo?
To, že dvě ženy v šoubyznysu chtěly být kamarádky.
Mám přečíst, co o vás nedávno řekla ve Variety?
Neobtěžujte se. Už to mám vytetované na...
A to její pestré oblečení.
- Tohle všechno půjde do dražby? - Všechno do posledního knoflíku a stuhy.
Svým způsobem jsou to mí přátelé. Můj první večer v Gaslightu.
Legenda je pravdivá. Košilové šaty od B. Altmana.
To byly krásné časy. Klasika.
To, co jsem měla na sobě ten večer roku 1960.
První noc na turné v Copacabaně.
Outfit z Woodstocku. Tam jsem sice nevystupovala, ale zašpinila jsem se.
Jako host u Johhnyho Carsona, moje rolička v To je ale bláznivý svět.
Tohle jsem na sobě měla svůj první den jako scenáristka pro Gordona Forda.
Na sedavou práci. Dlouho jsem nad tímhle kouskem přemýšlela.
- Kam půjde výtěžek? - Nadaci Weissmanových a Maiselových.
Na vzdělání dětí, zdravotní péči, jídlo, bydlení...
Děti mě toho tolik naučily.
Díky nim jsem se naučila milovat, smát se a naslouchat.
Takže všechno co dělám, dělám pro děti. Rozsviťte, dámy.
A tak komediální superstar Midge Maiselová jde hrdě dál vstříc slávě a strastem.
Zatímco dělá vše, jak říká, pro děti.
- Jez, ty zmetku. - Miriam.
- Musí jíst, aby přežil. - Nemám hlad.
- Neslyším. Můžete za to vy. - Za co?
- Za jejich chování. - My tě nenutili je mít.
Vytvořili jste prostředí plné panenek, knih o rodičovství
a s doma vyrobenou dětskou kuchyňkou
se sporákem a ledničkou, která se normálně zapojovala.
Na to jsem byl pyšný, dokud jsi nedostala šok.
Budu potřebovat vypomoct s hlídáním. Pracuju pět dní v týdnu.
Objasni nám znovu, jak budeš psát vtipy pro Gordona Forda.
- Nerozumím. - Není co dodat. Prostě mi nabídl práci.
A já souhlasila.
To chodí po městě a cizím lidem nabízí práci?
Zní jako blázen.
Na to má určitě lidi, ale za mnou přišel sám, bez prostředníka.
Co bys psala?
- To s tím nemůže přijít sám? - I úvodní monolog má předepsaný.
- Já myslela, že je sám od sebe vtipný. - Přišel jsem o všechny iluze.
- Neměla jsem na vás tak zostra. - A víš jistě, že to byl on?
Četla jsem o jedné ženě.
Šla po šesté ulici a narazila na Winstona Churchilla.
Musel zpátky do Anglie. Prý měl nemocnou dceru a byl bez peněz.
- To je pech. - Dala mu všechno, co měla, 40 dolarů.
Později by tentýž člověk na Union Square se staženými kalhotami a křičel na racky.
- Nebyl to Winston Churchill? - To je přesně ono.
Možná to nebyl Gordon Ford, kdo tě najal.
Byl to on, najal mě on. Neměl stažené kalhoty. Přišel s nabídkou a já ji vzala.
- Pojďme řešit děti. - Ráda udělám vše, co můžu.
To snad víte. Ráda vaše děti hlídám.
- A když nebudu moct já, tak... - Budu moct já.
Rád vyzvedávám Ethana ze školy. Esther se k nám ráda přidává.
Líbí se jí, když ji vezmu na koníčka, a pak křičí: „Hyjé, Januszi.“
Tak ji poslechnu a jedu s větrem o závod.
Rád s nimi budu, kdykoliv budete potřebovat, dokonce i v noci. Jsou skvělí.
Život byl těžký. Válka, bombové útoky, tolik utrpení.
Ale když trávím čas s vašimi dětmi,
přemýšlím o tom, že bych měl vlastní.
Poprvé v životě.
No, děkuji vám oběma. Vážně si toho vážím.
- Kdo je to? - Ty nevíš?
Vždycky má šroubovák. Myslel jsem, že to je údržbář.
Já údržbáře nenajala.
- Zdá se, že děti zná dobře. - A Zeldu.
Je tu už týdny a my ho neznáme?
Ať už je to kdokoliv, vypadá to, že je k dispozici.
Úžasná paní Maiselová
- Nenechávej sůl venku. - Odkdy ji nenecháváme venku?
- Sůl je vždycky venku. - Já ji vždycky uklízím.
- Aby se do ní nedostaly krysy. - Není to cukr, ale sůl.
Ona prakticky žije na ulici.
Není jako já, je to drbna.
Zastavuje lidi na ulici, aby si mohla pokecat.
Seber se, Maisele.
Nikdy jsem o tobě neřekla nikomu nic zlého.
- Připomeň mi, co jsem provedla. - Loni v Disneylandu.
To, co jsem tehdy řekla, je mezi mnou a Kačerem Donaldem.
- Kámo, moc mě to mrzí. - Jak víš, že volám já?
Snažil jsem se ti dovolat.
- Jak ti je? - Jako by mě srazil tank.
Včera v noci jsi pil jako duha.
- Řekni, jak to bylo, celé. - Přišel jsi úplně nalitý.
- Balil jsi holky před jejich chlapy. - A jeden mě zbil?
- Ne. Urazil jsi kapelu na pódiu. - To oni mě zmlátili?
Ne. Zkusil jsi říct pár vtipů a pak jsi zmizel.
Nevím, jak ses dostal nahoru. Krvácel jsi.
Vzal jsem tě na pohotovost. Tam tě dali dokupy. Sám jsi domů nemohl.
Měl jsi stehy, tak jsem tě tam doprovodil.
- Prosím, odpusť mi. - Je ti odpuštěno.
Poštvala jsi proti mně všechny postavičky od Disneyho.
Možná ti ještě není odpuštěno. Uvidím.
Můžu něco udělat?
Ne. Mám nápad. Promluvíme si později.
Jen si o tom nech zdát.
Myslíš, že jsem se Popelce nezamlouval? To si piš, že jo.
Ahoj. Jsme tady.
Kdo je to? Kdo je to?
- Někdo je tady. - Ahoj, babi. Ahoj, dědo.
- My byli domluvení? - To děti.
Říkali, že chtějí za babičkou a za dědou Maiselovými.
To je ale milé.
- Obejměte dědečka. - Nejdřív babičku. Mám na to právo.
- No tak, nenechte mě čekat. - Tak šup.
- Mám city. Bolí mě kolena. - Mně zraníte city, zlomíte mi srdíčko.
- Nezlobte mě. Mám dobrůtky. - Moje kolena taky bolí. On to přežije.
- Zlomíte mi srdíčko. - Moje se může zlomit.
A helemese. Tady je. Náš malý pacient.
- Ahoj. - Ahoj.
Neboj se. Bude v pořádku.
Vašeho tatínka srazilo malé autíčko, ale už mu je mnohem lépe.
- Koukněte. Už chodí. - To jsi ještě ke všemu vytáhl?
- To není moje pyžamo. - Dobře.
Jsem v pořádku, děti, vážně. Není to tak zlé, jak to vypadá.
Vy dva jděte do obýváku a vyndejte si hračky.
Já půjdu s vámi. Pojďme.
- Já hned přijdu. - Já sem nechtěla.
- Vemte si hračky. Hej. - Kde mám oblečení?
V čistírně.
Všechno bylo špinavé a zakrvácené. Za šest až osm hodin bude čisté.
Co je tohle za pyžamo? Není Ethanovo ani moje.
Mám schovaná pyžama pro malé kluky jako všichni ostatní.
Nikdo jiný tohle nedělá.
Jdi do obýváku dřív, než se děti přestanou objímat.
Jasně. Děti, babička jde. Taky chci nějaké to objetí.
- Je to na dlouhé povídání. - Ráda si to poslechnu. No tak.
Netahej tak moc. Vyrveš mi stehy, Midge.
- No? - Trochu jsem se porval.
To že bylo na dlouhé povídání? To nebylo ani haiku.
- V klubu. - V klubu? Kde byl Archie?
- Mluvil jsem s Mei. - Mei? Mei tohle neudělala.
Joeli? Co se stalo s Mei?
- Už žádná Mei není, jasný? - Žádná Mei?
- Rozešli jste se? Co to dítě? - Žádná Mei a žádné dítě nejsou.
- Tak. Jsi šťastná? - Žádné dítě?
- Žádné dítě. - Stěhuje se... Nebo už se přestěhovala.
- Už teď je v Chicagu. Je konec. - To mi je líto.
- Ne. - Promiň.
Bála jsem se, že se něco takového stane.
- Jako co? - Nebyla na to připravená.
- Jak jsi to věděla? - Pocit.
- Mluvili jsme v nemocnici. - Nemocnici?
- Řešili jsme děti, jak by to fungovalo. - Vy dvě?
- Nebyla na tom stejně jako ty. - Děláš si srandu?
Ne.
To tě nenapadlo mě varovat, než si zničím život?
- Byl to jen pocit. Intuice. - Neměla jsi s ní mluvit.
- Joeli... - To ji jen přesvědčilo.
- Pak se tak rozhodla. - No tak.
- To není fér. To ona sama. - S tvou pomocí.
Ještě počkám, než ti jednu vlepím, teď bych si to neužila.
Já Mei neodradila.
Za osm hodin mám zpátky čisté oblečení. Jdu si lehnout.
- Můžu se u tebe stavit... - V pohodě.
Děláte si ze mě prdel?
Fajn, myslím, že jsem vybrala perfektní outfit na první den u Gordona Forda.
Hodiny jsem nad tím přemýšlela, zkoušela různé barevné kombinace.
- Pak mě to najednou napadlo. - Dosáhla jsi vykoupení?
- Co? - Pokračuj.
Tohle není práce, ve které stojíš. To je sedavá práce.
Vysvětli mi to.
U B. Altmana jsem stála za kasou. Práce ve stoje.
Standup komedie je taky práce ve stoje. Tam vím, co na sebe.
U Gordona Forda to je sedavá práce. Převážně.
Takže sukně nemůže být rovná.
Může být rovná s rozparkem, ale ne postranním.
Pokud se budu vrtět, tak budou mít chlapi podívanou.
Zadní rozparek je v pohodě, takové vkusné větrání.
Pro snazší chůzi. Takže jsme zpátky u áčkové sukně.
Tvar áčkové sukně je perfektní pro různé typy pozic při sezení.
- Zajímavé. Tak proto jsi volala? - Jo.
Takže ty jsi mi zavolala v posraný čtyři hodiny a padesát šest minut ráno,
potom, co jsi celé hodiny hledala dobrou barevnou kombinaci,
protože sis uvědomila, že budeš převážně sedět?
Jo.
To sis snad předtím myslela, že budeš osm hodin stát před Gordonem a vymýšlet vtipy?
To je taková blbost.
- Nevím, co je to za práci. - Nové pravidlo.
Pro tebe a celý ten dementní, hloupý Weissmanovic klan.
Nikdo mi nebude volat před půl jedenáctou, a to z jakéhokoliv důvodu.
- Ještě jedno kafe, slečno Susie. - Ledaže by to byla Zelda.
Jestli mi zavolá Zelda, aspoň budu vědět, že se mi odvděčí.
Děkuji, slečno Susie.
Mám čerstvé drby z domácnosti.
Jestli to je blbost, tak tě sakra vyhodím z okna.
Zelda má přítele.
- Co se stalo s Januszem? - Je to Janusz.
- Odkud ho znáš? - Vždyť s ním je už měsíce.
Vídám je ve Village. Umí skvěle tancovat.
Jak to, že se to dozvídáš až teď? Vždyť vám rekonstruoval koupelnu.
To byl on?
To sis nevšimla chlapa, který je na Zeldu naprosto nadržený?
Nejsem tak všímavá, jak bych měla.
Jsi observační komička. Něco ti chybí.
Sakra. Zapomněla jsem na drinky po práci.
Potřebuju oblečení na sedavou práci, ale i na návštěvu baru s kolegy.
Tohle není žádný koktejlový večírek. Tohle je práce.
Tady. Tohle, s tímhle. A tohle.
A tohle.
- To je úžasné. - Můžeš v té sukni sedět a tak?
Abych věděla, že v tom můžeš sedět. Je dost áčková?
- Perfektní. - Já jdu spát.
- Děkuji, Susie. - Naser si, Midge.
Ne.
Ne. Pardon. Mluvím s ním.
Další podivín z metra.
- Midge. - Řekla jsem ne. Nechci s tebou mluvit.
- Počkej, prosím. Nevysvětlil jsem ti to. - Řekni to svému kávovaru.
Midge, no tak.
Promiňte. Promiňte. Pronásleduje mě šílenec.
Nemám žádné číslo ani adresu, abych tě mohl kontaktovat.
To je dobře. To jsem ani nechtěla. Chanel? Pěkné.
Týdny jsem chodil ráno do parku.
- Nikdy ses neukázala. - Taky jsem se už nevracela.
- Každý den jsem nosil kytice jako omluvu. - Doufám, že jsi je dal manželce.
- Je škoda plýtvat kyticemi. - Opravdu pěkné.
Hej, promiňte. Promiňte. Dvě minuty. Víc nepotřebuju. Podívej se...
Dvě minuty.
Srandičky máme za sebou, teď ti musím říct, že...
Neuvěřitelné.
Promiňte. Procházím. Udělejte mi prostor, sakra.
- Vy jste ale hrubián. - Já?
To vy jste nalajnovaní jako útočná linie mužstva Princeton Tigers.
- Hej. - Můj ty bože.
- To jsem nikdy neudělal, slibuju. - Co? Pronásledoval ženu v metru?
- Přivedl si ženu k sobě domů. - Chceš říct k vám domů, ne?
Tak to není.
Mluvili jsme spolu. Nikdy jsi nezmínil, že jsi ženatý.
- Nejsem. - A kdo to byl? Tvoje sestra?
To tvoje sestra byla naštvaná, že spíš s jinou?
- Radši bych, aby to nevěděl celý New York. - Ty jsi s tím začal.
Proč jedeš z města? Předtím jsi jela do centra.
Tohle je směr do centra.
Zatraceně.
Sakra. Midge. Slyšíš mě... Midge.
- Promiňte. Je tu nějaký problém? - Pardon. Hledám tu kamarádku.
To je ten muž, který mě napadl na schodech.
- On vás napadl? Kdy? - Já nikoho nenapadl.
Říkal, že to my jsme hrubiáni.
- Co prosím? - Blokovali schodiště.
- Dvě minuty. - Ježiši Kriste.
Už mě nikdy neuvidíš. Slibuju. Řekni mu, že je to v pořádku.
Je to v pořádku.
Fakt jsem to podělal. Dostal tě do ošemetné situace.
Ošemetné? Bylo to mnohem horší.
Byla to všechna synonyma pro to slovo. Vyber si sama.
- Dneska večer nějaké vymyslím. - Byla to moje žena.
- Ne tvoje sestra? - Žili jsme odděleně. Byl to můj byt.
- Ona dostala dům. - Tak proč si to tam tak nakráčela?
Šla mi dát psa, což má mimochodem dělat, jen když mi dá předem vědět.
- Teď se rozvádíme. - Ty a ten pes?
Manželství skončilo dřív, než jsem tě potkal. Podívej, Midge...
To, že jsem tě potkal, že jsme si tak rozuměli... Zachránilo mi to život.
Nejsem tady, abych změnil tvůj názor. Jen se ti chci omluvit.
Jak se má ten pes?
- Vzala mi ho. - Cože?
- Přejmenovala ho. - To je podlé.
- Zkazil jsem ti park Riverside napořád? - Jen dočasně. Už tam zase chodím.
- Dobře, protože je to skvělý park. - To je.
Možná na sebe zase někdy narazíme.
- Možná. - Možná je to dobré. To beru.
- Sbohem, Midge. - Sbohem, Sylvio.
Fandím ti, synku.
MOUDROST A VĚDĚNÍ NECHŤ JSOU STABILITOU DOBY
- Říkáte, že vás najal Gordon? - Gordon nenajímá zaměstnance.
Je to neobvyklé, ale přišel do mého striptýzového klubu.
Tam, kde vystupuji.
- Rozumím. - Nerozumíte. Jsem standup komička.
- Takže chcete být v našem pořadu? - To musíte mít zamluvené.
To nejde jen tak, že sem nakráčíte.
Já si jsem jen tak nenakráčela. Počkat. On mě zná.
Mikeu. Mikeu. Mikeu. Mikeu. Mikeu. Mikeu. Mikeu. Mikeu. Mikeu. Mikeu.
Midge Maiselová.
Pusťte ji dál.
My dva jsme se ještě neseznámili.
Vím, že se Susie se moc nemusíte, Mikeu.
- Že se moc nemusíme? Moc vtipný. - Ale teď jsem tady.
- Nemyslíš, že by... - Víš, co vůbec nevoní?
- Co? Co nevoní? - Můj vánoční stromek. Je to na hovno.
Koupil jsem ho, jen abych měl pokoj od té tvé příšerné manažerky.
Můj byt vůbec nevoní po Vánocích
kvůli tomu pitomému, zkurvenému stromku bez života.
- Mě si oblíbíš. - Vy dvě jste úplně stejný.
Může to trvat měsíc nebo dva. Za půl roku budeme chodit na bowling a na drink.
- Musím jít. Můžeš Susie něco vyřídit? - Jistě.
- Vyřídím jí to. - Mimochodem, jdeš pozdě.
Tam jsou scenáristé?
- To tam mám jít? - Tam jsou autoři. Jděte tam.
Díky.
Myslíš, že by nedokázal režírovat drama, Alvine?
Už jsme se potkali.
S Melem Brooksem nemám problém. Mám ho rád. Je vtipný.
- Ale... - A je to tady.
Má rád vzduch. Je na něm úplně závislý.
Kamkoliv vkročí, vysaje ho jak vysavač.
Zeptej se Simona a Gilberta. Klidně i Sida.
„Ó můj pane, jenom žárlivosti se chraňte!“
To cituješ Shakespeara?
Jen tě prosím, abys nenávist vůči němu nesváděl na mě jen proto,
že se jmenujeme stejně.
- Neříkám, že ho nenávidím. - To já taky ne.
- Zdravím. Jsem tu správně? - Nemyslím si.
- Sedí tu scenáristé? - V téhle místnosti píšeme.
- Já jsem vaše nová kolegyně. - Alvine?
George mi o ní říkal, jen ne kdy má přijít.
Tak to jsem já a dneska tu začínám.
- Kdo je George? - Toho poznáš.
- Vůně pesticidu. - A mokasíny.
Já nosím mokasíny.
Škoda, že to se mnou neprobral víc. Proč ztrácet čas s hlavním scenáristou.
- Millie... - Midge.
Midge?
Nikdy nevěřte těm, jejichž jména se nerýmují.
- Když, pryž, již. - Sakra.
Ralph, Mel, Adam, Cecil. Já jsem Alvin. Posaď se.
- Ještě že mám oblečení na sezení. - Cože?
Je to áčková sukně vhodná k sezení.
Můžu v ní stát, ale vypadá dobře i když sedím.
- Je všestranná, jako kalhoty. - Gordon má špatnou náladu.
- Zase? - Co je v jeho skvělém životě tak špatně?
- Zrovna přestal kouřit. - Ježiši.
- No tak. - Nechce, aby ostatní kouřili.
- Jestli se rozvede, musíme taky? - Můžu to aspoň dokouřit? Ne?
Rakovina asi bude muset počkat.
Přišli si pro cigarety a já nic neřekl.
Pojďme, chlapi. Chci dobrý mix. Dvacet v jedné.
- Rozjíždí se mi migréna. - Taky.
- Alvine, co znamená dvacet v jedné? - Jo.
Jo, znám Bernsteina, četl jsem tu zprávu.
Nedostane spoustu parádních vtipů na stříbrném podnosu.
Dej mu jednu zatracenou cigaretu.
- Nevíte, co znamená dvacet v jedné? - Ne.
Show Gordona Forda. Ano, přestal kouřit.
Ohlašujeme to až teď. Nic jsme vám nezatajovali.
Ano, všichni musíme přestat kouřit.
Zdravím, Midge. Susie, to je Midge. Zní trošku zvláštně.
- Jak to jde, šampionko? - Panikařím. Panebože.
- Hezky se nadechni. - Já hyperventiluju.
- Dej hlavu mezi nohy. - Kdo je to? Dinah?
Dám si cigaretu. Co je to s tebou?
- Neřekla jsi mi o dvaceti v jedné. - Co je dvacet v jedné?
To máme teď za úkol. Vymyslet dvacet vtipů za jednu hodinu.
Už je to osm minut, takže teď mám... Nervy v kýblu, nespočítám to.
Máš 52 minut na to napsat 20 vtipů. To máš 2,6 minut na jeden vtip.
- Konečně to využiju. - Nech toho.
Musí to být kvalitní vtipy.
- Jeden lepší než druhý. - Proč tu jsi, Dinah?
Musí se naučit, jak to chodí. Takhle se to dělá.
- Teď už máš na jeden vtip jen 2,5 minut. - Neměla bys ale mluvit.
Já vtipy takhle nesypu z rukávu. Vyžadují čas.
Formuju a hladím je. Teď mám v hlavě prázdno a čas utíká.
Tak se zkusíme rozehřát. Co třeba tohle?
Washington Square Park není čtvercový, jak napovídá název,
ale obdélníkový. Měli by ho přejmenovat.
- To je dobré. - Je to strašné.
- Já nejsem scenáristka. To ty. - To teda nejsem. Říkala jsem ti to.
Dostala jsi tu práci. Tak běž a improvizuj.
Projedu si zápisník, jestli mě něco neinspiruje.
Hlavní je, že si Gordon myslí, že jsi vtipná.
- Jak to jde? Už je ruka v rukávě? - Asi je v jiné části budovy.
Neměla jsem mít kancelář? Žádnou nemám.
To mě ani nenapadlo.
Skoro nemám, kde sedět. Nemůžu najít ani dámské záchody.
Mluví tu v šifrách. A Mike Carr chtěl, abych ti vyřídila tohle.
- Hádám, že ukazuješ prostředníček. - Oba dva.
Musím jít. Musím začít přemýšlet... Začít psát. Zatím.
Show Gordona Forda.
- Vážně jsem ho milovala. Ten mi chybí. - Jak zemřel tvůj druhý manžel?
Takové neštěstí. V zimě uklouzl na ledě.
- Panebože. - A to není všechno. Ulice byla z kopce.
Sjel dolů, kde byl zapnutý drtič.
- Panebože. - A to není všechno. Kam běžíš?
- Dostaňte odsud ty lidi. - Rose. Panebože.
- Co se stalo? - Požár, to se stalo. Prosím, ustupte.
- Ale jak to? - Mohlo jít o nehodu nebo o žhářství.
- Ještě nevíme. - Žhářství?
To je strašné.
- To je tak strašné. - Co je tak strašné?
Moje čajovna.
- Pane Carre, Florence je na dvojce. - Pokračujte, prosím.
Myslím, že to bylo jen 59 minut.
Drž hubu. Vypadáš samolibě a spokojeně, Mele. Začni ty.
Minulý týden na Broadwayi debutoval Camelot
a mimo Broadway debutovala Kamila.
Možná. Adame?
Nastal čas, kdy děti píšou přání Santovi.
- Nemá rád vtipy o Santovi. - Můžu to dokončit?
Není dětská víra úžasná,
když věří, že jim Santa přinese dárky potom, co ho viděli ožralého v obchoďáku?
- Nemá rád vtipy o Santovi. - Kruci.
- Ralphie? - Rovnou přeskočím vtipy o Santovi.
Možná jste slyšeli, že NASA plánuje poslat šimpanze do vesmíru.
Chtěli obětovat primitivnější tvory, ale Jerry Lewis a můj producent odmítli.
Nejdřív to prober s Georgem.
- Potřebují ho tam zabrat. Cecile? - Chybí mi Nixon.
- A? - To je celé. Víc toho nemám.
Ohromně profesionální. Ještě si promluvíme. Nová holka.
To budu já. Jediná, co je mezi nohama dáma.
To nevíte jistě.
Říká se, že jestli budete někdy někoho...
Přes hory a doly po prašné cestě se vydali.
Povozy s dary střelnými...
Když jde někdo na záchod, začneme zpívat, abychom to přehlušili.
Chápu.
Povozy s dary střelnými
na pole se svezou. Tam si je užijou.
Kde jsme to byli?
- Nová holka. - To jsem já.
- Tak do toho. - Takže... Říká se, že...
Přes hory a doly po prašné cestě se vydali.
Povozy s dary střelnými...
Přineste mi své odpovědi.
- Užijte si středu. - Už jdu.
- Zapsat a poslat Gordonovi. - Jasně.
Čas na oběd.
Kam jdete? Na čínu?
Alvine, neprobrali jsme žádný z mých vtipů...
Přes hory a doly po prašné cestě se vydali...
- Tohle je moje kancelář. - Promiň.
- Ahoj. - Ahoj, Terrenci.
- Na zdraví. - Díky.
- Asi bys měl jít na ten oběd. - Ale ne, ztratil jsem pojem o čase.
- Na zdraví. - Taky bych šel, ale ta zatracená rýma...
Maury zezdola je taky pěkně nastydlý.
Mám s ní pořešit něco konkrétního nebo...
Jen se trošku seznamte.
Pořeší to, co bude potřebovat. Také se jí líbila ta tvoje recenze.
- Na zdraví. - Díky.
- Jaká? - Na tu komedii, co nám dodala.
- Pudink pro Nigela. - To byla báječná komedie.
- Trošku jsem se v tom porýpal. - Na základě té kritiky to trochu upravila.
Říkala, že to díky tomu je... Je o tolik...
Asi chce říct lepší.
Je pravá Angličanka. Její otec vede vydavatelství.
Matka je baronka. Kamarádí se s královskou rodinnou.
- Určitě ti povypráví zajímavé historky. - Ozvu se.
- A za obědy platíme. Žádné laskavosti. - Jasný.
- Chtěl jsem říct, že to je teď lepší. - Napadlo nás to.
Francie. Zkontrolujte to dvakrát, třikrát, čtyřikrát.
Jestli z toho zase vycouvají, najdeme si jiné.
- Jak to šlo? - Vážně?
Snažím se prolomit ledy. Vyřídila jsem Susie ten vzkaz.
Tady ho máme. S velkým zpožděním, jak jinak.
- Obtěžuje recepční. Že mu to ale jde. - Kdo to je?
To je George Toledano, vážený producent Show Gordona Forda.
Slyšela jsem o něm. Mohl bys nás představit?
- Kéž by chcípnul. - Takže se mám představit sama?
Dlouhou, bolestivou smrtí.
Chci, aby sletěl z toho člunu, který nazývá jachtou.
Nechci, aby se utopil.
Chci, aby plul na kusu naplaveného dřeva plného třísek.
Ten pitomý, povýšený, nadutý...
- Georgi. Jak se daří? - Mikey, chlapče můj. Jak se máš?
- Víš jak. Pořád stejně. - S touhle krasotinkou se myslím neznám.
Midge Maiselová, nová scenáristka.
Já slyšel, že k nám přijde nová scenáristka.
- Rád vás poznávám. Říkejte mi George. - Také mi říkejte George.
Vtipné. To se mi líbí. Musíte znát Madelyn Pughovou.
- Nemyslím si. - Ta psala pro Miluju Lucy. Vtipná dáma.
Nancy Clarkovou? Píše pro Show Ann Sothernové.
Nezná všechny scenáristky, Georgi.
- Rád vás tu mám. - Děkuji.
- Pěkné mokasíny. - Určitě to tu rozjasníte.
Zrušte ty rostliny, které jsem objednal.
Na večírcích se rád líbá, tak pozor.
- Díky za varování. - Zatraceně.
Zasraní scenáristé, vymýšlí sračky.
- Nemůžeme na něj hodit cigarety? - Zapálené.
- Riziko požáru. - Zpátky na začátek.
Tak jdeme na to.
Oni se tam dostanou, Gordy. To oni vždycky.
- Neuvěřitelné. - Bože.
Tak o co jde?
- Chce to kratší, ne aktuální témata. - Teď něco namítá.
- Celé dopoledne v háji. - Dvacet za jednu, dokud nezazvoním.
- Jo. Potřebuju kafe. - Trudy, uvař kafe.
Během války se všechno zavřelo. Umění strádalo.
- Byla jste tam? - Během náletů jsem byla v Londýně.
Viděla jsem Luftwaffe létat nad námi.
- Dům mé babičky byl vybombardován. - Bože.
Přežila, ale mysleli jsme, že svět skončil.
Pak v roce 1944 Larry zrežíroval Richarda III.
- Larry? - Olivier.
Seděla jsem v první řadě a ani nevím jak, moje víra v lidstvo byla obnovena.
- Věděla jsem, že Hitlera porazíme. - Úžasné.
- Pak jsem se s Larrym vyspala. - Lepší než s Hitlerem.
Vím že to zní hloupě, ale i to pomohlo obnovit mou víru.
- No... - A je to na účet podniku.
- Děkuji, drahoušku. - Hned to bude.
Poslední myšlenka, Abrahame. Harold Pinter.
Chtěla bych na scénu dostat Narozeniny. Chci, abyste se na to podíval.
S radostí.
Není každému po gustu, ale je to génius.
A je mu teprve 30. To je takový mužný věk.
Nobelova cena ho nemine.
- Nenechám si to ujít. - To ráda slyším.
Božínku. Je víc, než jsem si myslela.
- Zaplatí to The Voice. - To je milé.
Měl bych sem vzít svou ženu. Líbilo by se jí to tady.
- Miluje vše francouzské. - Můj manžel je Francouz.
Měli bychom je seznámit. Moc se omlouvám. Musím běžet.
Více...
Kdybych věděla, že povečeřím s okouzlujícím mužem,
naplánovala bych si více času.
Příště tu chybu neudělám.
Slečno...
Tahle peněženka je tak stará. Opravdu ji musím vyměnit.
Snažím se vzpomenout, jak je stará. Možná sedm, osm let.
Člověka nenapadne vyměnit peněženku, dokud ji nedostane jako dárek.
Ale pokud novou nedostane, nikdy si ji nevymění.
- Jak si to užíváte? - Užívám co?
Dezert.
Velmi dobrý. Výborný. Tady. Tady.
- Jste vtipný. - Občas mám takové chvíle.
Ale jindy jsem dramatičtější.
Jako Olivier. Nebo ne Olivier. Nejsem vůbec jako Olivier.
Jsem spíš jako Buster Keaton.
Velký starý smutný klaun se svěšenými rameny.
To je roztomilé.
Tak příště.
Už jsou pryč dlouho. To je dobré znamení, ne?
- Ne nutně. Minulé úterý... - Jsme se málem nedostali do vysílání.
- Mám si vzít psací stroj? - Ne.
- Na co čekáme? - Na verdikt.
Jsou tady. Schovejte se.
- Sakra. - Kurva.
- Taky vás mám rád. - Co se stalo?
Ještě není jasno. Ještě se to schvaluje.
- Mám si vzít psací stroj? - Ne.
- Co zbývá? - Elán.
- Nic se mu nelíbilo. - Doprdele.
Máme už jen hodinu.
- Měla jsem si vzít ten psací stroj. - Rozhodně.
Je to zklamání, ale není naše práce řešit proč.
Naše práce je psát nové vtipy nebo zemřít.
Teď musím jít pozdravit Angie Dickinsonovou. Jsem to ale chudák.
Musíme rychle, lidi. Staré, nové, cokoliv vymyslíme.
Sakra.
- Trudy, pohni. - Už jsem tu.
- Chce je aktuální. - Tropické nikdy nechtěl.
Gordon je entita. Musíme ho poslouchat.
- Ralphie. Aktuální... - Aktuální... Emily Postová zemřela.
Nikdo nezná pravidla, jak eticky vyjádřit soustrast.
- To není špatné. Zapiš to. - Onehdy jsem šel na francouzský film.
Jmenuje se... Ó, ó, ó, ó.
V překladu Ó, ó, ó, ó.
To není špatné. Ještě něco. Mele?
Ben Hur? Rodičům došly nápady se jmény?
To ne. Adame?
Smutné zprávy. Clark Gable zemřel, přežila ho rodina a jeho knír.
Miloval Gablea. Dej to tam. Kdo ještě?
Já na něčem pracovala během zkoušky.
- Cože? - Ježiši.
- Na nových vtipech. - Zakřikla to.
- Tys to zakřikla. - Cože?
Při zkouškách na ničem novém nepracujeme.
- Cože? Proč? - Protože pak Gordon všechno zamítne.
Jak by ale mohl vědět, že zrovna na záchodě vymýšlím další?
To proto to zamítl? Je snad vševědoucí?
- Na něj by to sedlo... - Nechte ji mluvit.
- Do toho, Midge. - Díky, Alvine.
Na Broadwayi je nové představení, Nepotopitelná Molly Brownová.
Děti a ženy budou usazeny jako první.
- Z Titaniku. - Minule zahodil vtip o Molly Brownové.
- Můj. - Něco dalšího?
Do Bílého domu se narodí miminko.
JFK Junior. Bude to čistý přechod.
Zaměstnanci se tam naučili vyměňovat plenky již s Eisenhowerem.
- Dobrá snaha. Ceci? - Tak počkat.
- Ano? - Tak pardon, ale ten poslední byl dobrý.
- Ne, nebyl. - Ano, byl.
- Nikdo z nás se nesmál. - Publikum by se smálo. Chce aktuální.
Vtip není vtipný, když řekneš, že je vtipný.
Není to vtipné, protože to říkám já. Prostě to tak je.
- A ty víš, co to znamená? - Ano.
Tak super. Dej tam ten vtip o Benu Hurovi. Vím, co je vtipné.
- Mele... - Ten vtipný nebyl.
- Vážně? - Nebo aktuální. Nebo originální.
Nebylo to vtipné, ani když to říkal Jack Paar.
- Alvine. - Na tohle nemáme čas. Ceci, prosím.
Je nová reklama na přípravek na mytí nádobí.
- Viděl ji někdo? - Ona určitě.
- Ahoj. Čeká, až mu zavoláš. - Jak šla ta schůzka, Abe?
Zakryj si tu zatracenou pusu.
- To nebylo hezké. - Gabe.
- Jsi v pořádku?
Mám otázku. Buď upřímný.
Protože neznám všechny složitosti zvyků v newyorských divadlech.
Dobře.
Je tohle sexuální gesto?
V hlavě mám teď tolik myšlenek, Abe.
- Zajímalo by tě, proč se ptám? - A jak.
Na obědě s Penelope šlo všechno tak hladce.
Mluvili jsme o divadle, kritice a válce.
Pak udělala tohle.
- A zdálo se mi to... - Sexuální.
- Ano. - To proto, že to je.
Já to věděl.
- Takže to bylo sexualizované gesto. - Jedno z největších klasik.
Teď tu ruku můžeš dát pryč.
Nechápu to.
- Nechápu to. Šlo jen o oběd. - No a?
Před sedmou večer se nikdy nic sexuálního nedělá.
Nejdříve o půl sedmé.
Nikdy ve tři čtvrtě na dvě v pondělí odpoledne.
Hodně se o tobě dozvídám.
Vrtá mi hlavou,
jestli jsem neřekl něco, co by na ni udělalo takový dojem.
Nekritizoval jsem Pudink pro Nigela? To stačí?
- A Bordeaux. - Jak víš, že jsme pili víno?
- Cítím ho z tebe. - Bože. Pili jsme víno.
Nikdy předtím na mě nic nezkoušela. Zkoušela někdy něco na tebe?
- Ví, že jsem na chlapy. - Od kdy?
- Od narození. - Vždyť jsi ženatý.
Svou ženu jsem opustil. Teď žiju s Maurym.
Z účetnictví. Ten nastydlý. Musíme spolu o čem mluvit.
Gabe, co mám říct své ženě?
- Tvé ženě? - Ano, mé ženě.
- Nic jí neříkej. Nic se nestalo. - Nic velkého se nestalo, ale něco jo.
- Ale nic se nestalo. - Ona to zjistí. Pozná to.
Abe, neříkej jí o Penelope.
O nás dvou klidně, ale ne o ní.
Už tě nedostanu do takové pozice.
- Jsi až příliš svůdný. - Gabe.
- Už je to věc minulosti. - Možná.
- Je to věc minulosti. Řekni to taky. - Je to věc minulosti.
Dobře.
- Nebyl Maury ženatý? - Žil se svou sestrou.
Se svou sestrou? Vůbec nejsem v obraze.
- Je v pohybu. - Je v pohybu.
Je v pohybu.
- Kde je Adam? - Kde je?
Jdeme na to.
- Mluvil jsem s rodiči. - Kolik ti je, čtrnáct?
Udržujte chodby průchodné. Pokud potřebujete odejít, tak v tichosti.
Nouzové východy jsou vzadu po obou stranách.
Buďte hluční, aby Gordon věděl, že si to tu užíváte.
- Máme monolog? - Nemám tušení.
Skvělé publikum, lidi.
Smějte se všemu, co vám přijde vtipné, a tleskejte, až vám dáme znamení.
Žádné znamení jsme vám nedali. Nedáváte pozor.
Dnes nás čeká skvělá show. Uvidíme se za chvíli.
Tak jo. Takže bude Clark Gable, Emily Postová, NASA, automat jako předposlední
a co Rudá hrozba Dennis?
- Nikdo nic nenamítal. - Ani že je komouš?
- Nikdo nic nenamítal. - Fajn.
Přihodím něco o klobouku tamté ženy Určitě chtěla upoutat pozornost.
- Jasně, šéfe. Teddy? - Tohle miluju.
- Pašák. - Vracíme se v plné síle.
- To teda. - Je nevyzpytatelný.
- Všichni na místa. - Omlouvám se za to předtím.
Doptal jsem se. Paar to nakonec taky říkal. Seru na to.
- Hej, Teddy, zkoušíš Kámasútru? - Trhni si, Mele.
Dámy a pánové, je tu Show Gordona Forda.
Dnešními hosty jsou
Angie Dickinsonová, Steve Lawrence a spisovatel Ray Bradbury.
A tady máme našeho moderátora, Gordona Forda.
Děkuji všem, co přišli. V New Yorku začíná být vánoční nálada.
Všechna ta blikající světýlka a vitríny,
opékání kaštanů nad ohni v pouličním koši.
Nemá nás rád v periferním vidění.
Tvoje máma vypadá tak stará.
Ten chlap mi vzal peněženku a vrátil ji zabalenou. Se stuhou.
Georgi, tebe okradli. Získal jsi někdy tu původní Magnu Cartu zpět?
- Říkal jsem ti, ať s sebou nenosíš. - Jsem holt hlupák.
A teď smutné zprávy. Clark Gable zemřel. Přežila ho rodina a jeho knír.
Madam, je to klobouk, nebo vaše vlasy hoří?
Můžeme vám pomoct. Venku stojí hasiči.
Díky nim budete mokrá raz dva.
Jak se má Chaim? Jak se má můj chlapeček?
Je to ten nejbáječnější chlapeček na planetě.
Měla jsi ho vidět. Hrál si s basketbalovým míčem.
Je tak maličký, že se přes něj převalil a udělal salto.
Kéž bych to viděla.
Míč přistál na něm. Vůbec ho nepustil. Bylo to roztomilé.
Já vím. Poslyš, mám otázku, pak tě už nebudu otravovat.
- Jistě. - Mohl bys zaútočit na nepřítele?
Co prosím?
Vím, že CIA má moc práce. Neptala bych se, kdyby to nebylo důležité.
Cože, mami? Já jsem analytik. Říkal jsem ti to už tolikrát.
Nepotřebuju detaily. Respektuju soukromí.
O čem to mluvíš?
Mám problém se škodnou, jestli to tak můžu říct.
Potřebuju rychlý, nečekaný, ale tvrdý útok.
No, mami, já nemůžu objednat razii.
Můžu mluvit s oddělením útoků?
- Můžeš mi na ně dát číslo. - Razie tady nevedeme.
Co to je sakra za škodnou?
Jen nějaké ženské. Občas se setkávají na Coney Islandu.
Myslela jsem, že kdybych věděla, že tam jsou, mohli byste to tam vykouřit.
- Mami, jsem v práci. - Perfektní. Zeptáš se kolegy?
Někdy si ty hovory nahrávají. Nemůžeme o tom mluvit.
Tak nemám zavolat později? Můžu použít kódové slovo.
- Co takhle „květinářka“? - Ne.
Sejdeme se v parku za tmy? Špioni tohle prý dělají.
O tomhle už se nechci bavit.
Tvůj otec je doma. Abe, chceš pozdravit Noaha?
- Ahoj. - Co se děje?
- Abe? - Já...
- Jsi v pořádku? - Jsem v pohodě, dík za optání. Co ty?
Dohodila jsi někoho v té čajovně?
Ano, ano, šla jsem do čajovny.
- Jaký byl čaj? - Výborný.
Šly jsme tam s Corinne a bylo to stejné jako vždycky. Skvělé.
To je hezké.
- Měl jsi hezký den? - Jen typické, pěkné pondělí.
Znáš to, snědl jsem si dezert u svého stolu. Napsal jsem... Obvyklé věci.
- Jaký byl ten dezert? - Řekl jsem dezert? Oběd. Myslel jsem oběd.
Chceš jít na večeři?
Rose, to je hrozné.
Nechtěla jsem ti to říkat, aby sis nedělal starosti.
Bylo strašné sledovat, jak to tam takhle hoří.
A ten pach... Oolong a popel.
Víš, že mi vždycky můžeš cokoliv říct.
Čajovna byla moje kancelář. Potkávala jsem tam všechny své klienty.
Nevím, co si bez ní počnu. Vonělo to tam jako svatební dort.
Abe, co se děje?
Láskyplně myšlené sexualizované gesto.
No, je po sedmé večer. Mám udělat něco na oplátku?
- Myslím, že to je na tobě. - Dobře.
- Říkala jsem, že půjdeme pít. - Ale je to dobré.
Tvůj outfit byl stvořený k sezení a ty teď sedíš v baru, ne?
Áčková sukně se tomu uzpůsobí.
Unavuje mě, jak mě ostatní zesměšňují, protože přemýšlím nad oblečením.
- Takže chlapi chodí do Toots Shor? - Chodí sem, protože sem nechodí Gordon.
Zapletl se s Tootsem, tak sem nevkročí.
- Je to jejich útočiště. - Tam musím taky pracovat. Zní to dobře.
- Susie, ta práce mi nesedí. - Jak to?
- Nemyslí si, že jsem vtipná. - Nemusí, když si to myslí Gordon.
Dnešek mi připadal jako týden, a zítra to bude celé odznova.
A pak další a další den.
Tak mi zítra hlavně nevolej ohledně outfitu.
- Nebudu. - A teď se jdi socializovat, spřátelit se.
Buď sebevědomá. Miluješ publikum. Ber je jako svoje publikum.
- Využij je. - Pokusím se.
- Ahoj. - Ahoj.
Stojí přede mnou ve frontě a kupuje si každý den stejnou konzervu tuňáka.
Počítá každý halíř.
Raz, dva... Ztratila jsem se. Raz, dva... A já mezitím šílím.
- Určitě? - Ve škole mě naučili slušnému chování.
Společně s řečtinou a pravidly badmintonu.
Není pod tím bomba, že ne?
Děláte si srandu? Děláte si ze mě srandu?
- On se udobřil s Tootsem? - Ne, pokud vím.
Před dvěma týdny mu řekl, že je tlustý zmrd.
Skoro se poprali.
- Co se změnilo? - Ahoj.
- Ahoj, Gordone. - Bylo to těžké, ale vyšlo to.
To stejné řekla Alvinova žena na jejich svatbě.
- Je to tak. - Líbil se ti ten vtip s automatem?
- Nebyl zas tak dobrý. - Fajn. Byl Adamův.
- Smáli se. Takže byl vtipný. - Řeknu vám, co je vtipné.
Mike mi dal kopii Dvoutisíciletého muže. Ten skeč od Mela Brookse. K popukání.
Vážně, vážně vtipné.
- Nejvtipnější... - Nikdy jsem neřekl, že Brooks není vtipný.
Ale bez Carla Reinera by nic nebylo.
Bez něj bychom jen v tichosti čekali a recitovali pointu.
- Jo, to by bylo blbý. - Vzdej to.
- Zdravím. - Zdravím.
- Jak se k vám chovají? - Skvěle.
Lže.
Jsou dobří scenáristé. Jsem ráda, že tu můžu pracovat.
- Hodně se učím. - Potěšení je na naší straně.
Jestli vám budou dělat problémy, tak se ozvěte.
Dobře.
Jdu si dát drink. Další runda je na mě.
- To je milé. - To je hezké, šéfe.
- Co se změnilo? To se změnilo. - Co?
Všechno bylo stejné, kromě oné záhady.
- Vyřešili jsme záhadu. - Záhadu? Já nejsem záhada.
- Hele. - Rád tě tu vidím zpátky, Gordone.
- Vypadáš dobře. - To já vždycky.
- Bude mi to tu chybět. - Můžeme zase k těm Irům.
Tu jejich hudbu nepřežiju. Zblázním se.
Můžete chodit sem.
- Co ten bar na 59th Avenue? - Můžete chodit sem.
- PJ Clarke’s? - Tam měří, co nalévají.
Já nejsem záhada.
Něco sněz. Midge.
Tak mám novou práci. A není to sranda.
Ne všechna zaměstnání musí být zábavná.
Sestřička si asi při zavádění katetru nepomyslí:
„V návodě to vypadalo mnohem zábavněji.“
A jsou to samí muži.
Sedím v té místnosti se samými muži, nikdo z nich není milý,
nikdo mi nic nevysvětlí.
A zatím se se mnou ani jeden nechce vyspat.
To je to nejmenší, co by mohli udělat. Kdo je vychovával? Lidi, ne vlci?
Do Bílého domu se narodí miminko.
Malý JFK Junior. Bude to čistý přechod.
Zaměstnanci se tam naučili vyměňovat plenky už s Eisenhowerem.
Já věděla, že to je vtipné.
Kreativní dohled: Kateřina Hámová