Blant mange suksesshistorier skiller Midge Maisel seg ut fra resten.
Hennes reise fra Gaslight Café i New Yorks Greenwich Village
til verdensomspennende berømmelse og beryktethet er legendarisk.
Selv om hun ofte er pressesky, satte hun seg ned med meg for å snakke.
- Du ser litt nervøs ut. Er du det? - Det er det liket i bagasjerommet.
Jeg mente å dumpe det, men dagen ble borte for meg.
Det har vært en reise. Grammy-vinner, Emmy-vinner, fransk kunstpris.
- Gjelder uttrykket "levende legende"? - Jøss, Mike, jeg er ikke død ennå.
Vent. Er jeg det? Ring ambulanse.
Hvor oppsto lidenskapen for å opptre? Hva driver Midge Maisel?
Jeg bare elsker det jeg gjør. Elsker å snakke med folk.
Nåværende selskap unntatt. Jeg tuller. Jeg liker penger. Skammer meg ikke.
Men mest av alt elsker jeg lyden av latter.
Og det hun gjør, er å få folk til å le.
I en alder av 30, 18 påfølgende utsolgte show på Copacabana.
Tallrike turer i USA, Canada og deler av Europa blir utsolgt på få minutter.
De obligatoriske kjendisvennskapene.
Show med Bob Hope og deres mange reiser til Vietnam
var favoritten til soldatene.
Midge, du ser fantastisk ut. Er det en Schiaparelli-kjole?
- Jeg har glemt hvor jeg kjøpte den. - Kan jeg se på lappen?
- Hva står det? - Ingen adgang.
Det kan diskuteres.
Etter hvert som publikum ble eldre, ble sjokkfaktoren dristigere,
og kulminerte med det nå beryktede showet i 1971 i Carnegie Hall.
Må en slik dame som har... dukke opp og se slik ut?
Vet noen om... Ytringsfrihet? Gjelder fremdeles.
Det som kunne blitt en karriereavslutning, ble,
som så mye i Midge Maisels liv,
begynnelsen på et helt nytt kapittel, med et helt nytt, ungt publikum
gjennom sine dristige universitetsturneer.
På toppen av det hele oppdro hun to barn.
En sønn, Ethan, og en datter, dr. Esther Maisel.
Hvordan var det å ha Midge Maisel til mor?
Det var en utrolig barndom fylt med latter og varme.
- Hun er en fantastisk mor. - De andre barna må ha vært sjalu.
- Merkelig nok, ja. - Og så var det mennene.
Menn. Menn og Midge Maisel. Så mange menn.
- Du høres ut som regnskapsføreren min. - Fire ekteskap.
Pluss flere, eller skal jeg si mange, andre forhold.
- Hva skjedde? - Jeg vet ikke.
Heldig i livet, uheldig i kjærligheten. Trodde på ett ekteskap. Min feil.
Og så er det forholdet som varte lenger enn de andre til sammen.
Du var klient nummer én hos den mektige underholdningsmanageren Susie Myerson.
- Stemmer det? - Det stemmer.
Du kjenner hennes nåværende liste.
Liza Minnelli, George Carlin, Barbra Streisand.
Omtrent alle i Hollywood. Alle unntatt deg.
Et 25-årig vennskap gikk i stykker. Hva skjedde?
To personer i bransjen prøvde å ha et vennskap.
Skal jeg lese hva hun nylig sa om deg i Variety?
Glem det. Det er allerede tatovert på...
Og så var det klærne hennes.
- Legger du ut alle disse på auksjon? - Hver eneste knapp og sløyfe.
På en måte er dette vennene mine. Min første kveld på Gaslight.
Jepp, historien er sann. Min B. Altman-sentralbordkjole.
Det var morsomme tider. En klassiker.
Det jeg hadde på meg på det store rullebane-dumpet i 1960.
Femte kveld i min første Copa-serie.
Antrekket på Woodstock. Opptrådte ikke, men ble likevel gjørmete.
Gjesteprogramleder for Johnny Carson, gjesterollen i Mad, Mad World.
Og dette. Antrekket jeg hadde på meg min første dag hos Gordon Ford.
Mitt sitteantrekk. Jeg tenkte mye på dette.
- Og hvor går inntektene? - Weissman-Maisel barnestiftelse
for utdanning, helse, hunger og husrom.
Barn er mine beste lærere.
Gjennom dem har jeg lært å elske, le, lytte.
Så alt jeg gjør, gjør jeg for barna. Slå på lysene, damer.
Slik fortsetter komedie-superstjernen Midge Maisel i suksess og motgang,
og gjør alt, i hennes ord: "For barna."
- Spis, din jævel. - Miriam.
- Han må spise for å overleve. - Ikke sulten.
- Døve ører. Din feil. - Hva da?
- Barna. - Vi tvang deg ikke til å få barn.
Men dere skapte et miljø med dukker og bøker om å være mamma,
lekekjøkkenet du monterte til meg
med komfyren og kjøleskapet som kunne plugges inn.
Jeg var stolt av det, helt til du fikk støt.
Nå trenger jeg ekstra barnevakthjelp. Denne nye jobben er fem dager i uken.
Fortell oss hvordan du skal bli forfatter på Gordon Ford.
- Jeg forstår ikke. - Ingenting å si. Han tilbød meg jobb.
Jeg sa ja.
Går han rundt i byen og tilbyr fremmede jobber på showet sitt?
Høres ustabilt ut.
Han har sikkert folk til det, men denne gangen kom det direkte fra ham.
Hva skal skrives?
- Finner han det ikke på? - Monologen er skrevet for ham.
- Trodde han var naturlig morsom. - Dette knuser illusjonene mine.
- Burde skuffet deg varsomt. - Sikkert at det er ham?
Jeg leste om en kvinne.
Hun gikk nedover 6th Avenue og traff på Winston Churchill.
Han måtte tilbake til England. Datteren var syk. Han mistet lommeboken.
- Det er det verste. - Hun ga ham alt hun hadde, 40 dollar.
Senere var samme mann på Union Square med buksene nede og kjeftet på måker.
- Det var ikke Winston Churchill. - Det er poenget.
Kanskje det ikke var Gordon Ford som ansatte deg.
Det var Gordon Ford. Han ansatte meg. Buksene hans var oppe. Jeg tok jobben.
- La oss diskutere barna. - Jeg gjør gjerne alt jeg kan.
Jeg håper du vet det. Det har blitt en stor glede å passe barna.
- Og når jeg ikke kan passe dem... - Kan jeg.
Jeg elsker å hente Ethan på skolen. Esther elsker å bli med.
Hun sitter på skuldrene mine og sier: "Hoppla, Janusz."
Da galopperer jeg som vinden.
Jeg kan være hos dem når du trenger meg. Selv om natten. De er fantastiske.
Livet mitt var hardt. Krigen, bombingene, så mye lidelse.
Men å tilbringe tid med barna dine
får meg til å tenke på å få egne barn
for første gang i mitt liv.
Takk, begge to. Jeg setter veldig pris på det.
- Hvem er det? - Vet du ikke?
Har alltid skrutrekker. Trodde han var altmuligmann.
Hyret ingen altmuligmann.
- Han virker kjent med barna. - Og Zelda.
Han har vært her lenge, og vi kjenner ham ikke?
Uansett hvem han er, høres det ut som han er ledig.
Mirakuløse Mrs. Maisel
- Ikke la saltet stå ute. - Siden når lar vi ikke saltet stå ute?
- Saltet er alltid ute. - Jeg setter det alltid bort
- så rottene ikke kommer. - Det er ikke sukker, det er salt.
Stoppet du henne på gaten?
Hun stoppet meg. Hun sladrer.
Hun går på gata for å stoppe og prate.
Moishe Maisel,
jeg har aldri sagt et uvennlig ord om deg til noen.
- Når gjorde jeg det? - I fjor i Disneyland.
Det jeg sa den dagen, er mellom meg og Donald Duck.
- Jeg er så lei for det. - Hvordan visste du at det var meg?
Jeg har grudd meg til telefonen.
- Hvordan føles det? - Som en tanks traff meg.
Du hadde en episk fyllekule i går kveld.
- Gi meg overskriftene. - Du kom dritings.
- La an på jenter foran kjærestene. - Slo en meg?
- Nei. Du fornærmet bandet på scenen. - Dengte de meg?
Nei. Du gjorde litt standup og forsvant.
Jeg vet ikke hvordan du kom deg opp. Du blødde.
Tok deg med til legevakten. De fikset deg. Du kunne ikke dra hjem med knekte ribbein.
Du ble sydd, så jeg tok deg med dit.
- Tilgi meg. - Du er tilgitt.
Du vendte alle Disney-karakterene mot meg.
Du er kanskje ikke tilgitt ennå. Juryen er ute.
Noe jeg kan gjøre?
Nei. Jeg har en idé. Vi snakkes senere.
Det kan du drømme om.
Tror du ikke Askepott sjekket meg? Jo, det gjorde hun.
Hallo. Vi er her.
Hvem er her?
- Noen er her. - Hei, bestemor. Hei bestefar.
- Ventet vi dere? - Det er barna.
De ønsket å tilbringe søndagen med bestemor og bestefar Maisel.
Så søtt.
- Kom og gi bestefar en stor klem, barn. - Kom til bestemor først. Jeg var fus.
- Kom igjen. Jeg venter. - Kom igjen.
- Jeg har følelser. Knærne gjør vondt. - Dere sårer meg, knuser hjertet mitt.
- Ikke sår meg. Jeg har godteri. - Jeg har også vonde knær. Han har det bra.
- Hjertet mitt knuses. - Mitt kan knuses.
Se. Der er han. Vår lille pasient.
- Hei. - Hei.
Ikke vær redde. Han blir helt bra igjen.
Pappa ble påkjørt av en veldig liten bil, men han er allerede så mye bedre.
- Se. Han går. - Og vokste du?
- Det er ikke min pyjamas. - Nei vel.
Jeg har det bra, folkens. Det ser verre ut enn det er.
Dere to går inn i stua og graver ut lekene deres.
Jeg blir med. Kom igjen, unger.
- Jeg kommer. - Jeg ville ikke komme hit.
- Finn lekene. - Hvor er klærne mine?
På renseriet.
De var skitne og blodige. De er tilbake om toppen 6-8 timer.
Denne er ikke Ethans. Og ikke min gamle.
Jeg har et lager med smågutt-pysjer til enhver tid. Som alle andre.
Ingen andre har det.
Kom deg inn før ungene går tom for klemmer.
Ja. Barn, bestemor kommer. Spar noen klemmer.
- Lang historie. - Vil gjerne høre den. Kom.
Ikke trekk så hardt. Midge, du drar i stingene.
- Nå? - Jeg havnet i slåsskamp.
Er det en lang historie? Det var ikke engang en haiku.
- På klubben. - På klubben? Hvor var Archie?
- Jeg snakket med Mei. - Mei? Mei gjorde ikke dette.
Joel, hva med Mei?
- Det er ingen Mei, ok? - Ingen Mei?
- Slo dere opp? Hva med barnet? - Det er ingen Mei og ikke noe barn.
- Sånn. Fornøyd? - Ikke noe barn?
- Ikke noe barn. - Hun flytter... Flyttet.
- Hun er i Chicago alt. Det er over. - Så leit.
- Nei. - Beklager.
Jeg var redd noe slikt skulle skje.
- Hva? - Hun var ikke klar.
- Hvordan vet du det? - En følelse.
- Vi snakket på sykehuset. - Sykehus?
- Vi diskuterte barna. - Snakket dere sammen?
- Dere var ikke på bølgelengde. - Tuller du?
Nei.
Kunne du gitt meg en advarsel før livet mitt gikk i knas?
- Det var en følelse. En intuisjon. - Du skulle ikke ha snakket med henne.
- Joel. - Det dyttet henne vekk.
Fikk henne til å gjøre det.
- Hun valgte det. - Med din hjelp.
Jeg venter med å slå deg, for nå blir det ikke gøy.
Jeg skjøv ikke vekk Mei.
Jeg har åtte timer til klærne er tilbake. Jeg legger med nedpå.
- Jeg kan kjøre innom deg... - Nei takk.
Kødder du?
Jeg trodde jeg valgte det perfekte førstedagsantrekket til Gordon Ford.
Jeg brukte timer på å tenke og sortere fargekombinasjoner.
- Så slo noe meg klokka 05.00. - Var det en stump gjenstand?
- Hva? - Fortsett.
Dette er ikke en stående jobb. Den er sittende.
Forklar.
På B. Altman sto jeg ved disken. En stående jobb.
Standup-komedie, en stående jobb. Jeg kan den kleskoden.
Å jobbe hos Gordon Ford er hovedsakelig en sittende jobb.
Så skjørtet kan ikke være rett.
Det kan være rett med splitt, men ikke i siden.
Hvis jeg skifter stilling i stolen, kan de se noe.
En splitt bak er greit, som en smakfull ventilforlengelse.
For å å gjøre det lett å gå. Da er vi tilbake til utsving.
Det må være utsvingt for å tilrettelegge for forskjellige sittestillinger.
- Interessant. Var det derfor du ringte? - Jepp.
Så, for å oppsummere, ringte du meg klokka jævla 04.56
etter timevis med tanker om fargekombinasjoner
fordi du skjønte at denne jobben innebærer å sitte?
Ja.
Før trodde du jobben var å stå foran Gordon i åtte timer og selge vitser?
Det er bare jævla dumt.
- Jeg vet ikke hva jobben er. - Ny regel.
For deg og hele den demente, idiotiske Weissman-klanen.
Ingen får ringe min jævla telefon før 10:30, uansett grunn.
- Her er en fersk kopp, Miss Susie. - Med mindre det er Zelda.
Om Zelda ringer, gjør hun det godt igjen med noe nydelig.
Takk, Miss Susie.
Jeg har husholdningssladder.
Hvis det er teit, kaster jeg deg ut av det jævla vinduet.
Zelda har kjæreste.
- Hva skjedde med Janusz? - Det er Janusz.
- Hvordan vet du det? - De har vært sammen lenge.
Jeg ser dem i Village. Han danser godt.
Hvordan visste du det ikke? Han pusset opp badet.
Var det ham?
La du ikke merke til fyren som har ståpikk for Zelda?
Jeg er ikke så observant som jeg bør.
Du er en observasjonskomiker. Det mangler noe i deg.
Søren. Drinker etter jobben.
Jeg trenger et antrekk for å sitte på jobben og for drinker med gjengen.
Dette er ikke et cocktailparty. Det er en jobb.
Her. Denne, med denne. Og denne.
Og denne.
- Det er flott. - Kan du sitte i det og alt?
Du må kunne sitte. Har du nok utsving?
- Perfekt. - Legger meg igjen.
- Takk, Susie. - Faen ta deg, Midge.
Nei.
Nei! Unnskyld. Jeg snakker med ham.
Bare en t-bane-raring.
- Midge. - Jeg sa nei. Jeg vil ikke snakke med deg.
- Vennligst vent. Jeg fikk aldri forklart. - Fortell det til espressomaskinen din.
Kom an, Midge.
Unnskyld meg. Galning bak meg.
Jeg hadde ikke nummeret ditt eller adressen din.
Bra. Jeg ville ikke høre fra deg. Chanel? Veldig fin.
Gikk i parken hver morgen i ukevis.
- Du kom aldri. - Jeg gikk aldri tilbake.
- Tok med blomster hver dag som trøst. - Jeg håper du ga dem til kona.
- Det er synd å kaste bort blomster. - Den er fin.
Unnskyld meg. To minutter. Det er alt jeg ber om.
To minutter.
Ok, det var gøy og alt, men jeg må bare si...
Utrolig.
Unnskyld meg. Unna vei. Lag et hull, for pokker.
- Uhøflig. - Jeg?
Det er dere som er stilt opp som angrepslinjen til Princeton Tigers.
- Hei. - Herregud.
- Jeg har aldri gjort det, jeg sverger. - Hva? Forfulgt en kvinne på t-banen?
- Tatt med en kvinne hjem til meg. - Til deg og kona?
Det er ikke det du tror.
Vi snakket masse. Du sa aldri at du var gift.
- Jeg er ikke det. - Var det din søster?
Var hun misfornøyd med at du lå med en annen?
- Vil helst ikke at New York hører dette. - Du begynte.
Hvorfor skal du ut av byen? Du skulle til sentrum.
Dette er sentrum.
TOG FRA SENTRUM
Pokker.
Pokker. Midge, er du her?
- Unnskyld. Er det et problem? - Beklager. Jeg lette etter en venn.
Det er mannen som trakasserte meg i trappen.
- Når? - Jeg trakasserte ingen.
Han bannet og kalte oss støtende.
- Hva i helsike? - De blokkerte trappen.
- To minutter. - Herlighet.
Du trenger aldri å se meg igjen. Jeg lover. Si det til ham.
Det går greit.
Jeg dummet meg ut. Virkelig. Jeg satte deg i en forferdelig situasjon.
Det var mer enn forferdelig.
Det var alle synonymer for forferdelig. Du velger.
- Jeg jobber med det i kveld. - Så det var kona mi.
- Ikke søsteren? - Vi var separerte. Det var min leilighet.
- Hun fikk huset. - Så hvorfor valset hun inn sånn?
For å avlevere hunden, noe hun skulle varsle om på forhånd.
- Nå skal vi skilles. - Du og hunden?
Ekteskapet var over før jeg møtte deg.
Møtene med deg og samtalene våre reddet livet mitt.
Jeg ber deg ikke ombestemme deg. Jeg vil bare si unnskyld.
Hvordan har hunden det?
- Hun tok hunden. - Hva?
- Byttet navnet hans. - Råttent.
- Ødela jeg Riverside Park for deg? - Bare midlertidig. Jeg er tilbake nå.
- Bra, for det er en flott park. - Det er det.
Kanskje vi støter på hverandre igjen.
- Kanskje. - Kanskje er bra. Jeg tar kanskje.
- Farvel, Midge. - Farvel, Sylvio.
Jeg heier på deg.
VISDOM OG KUNNSKAP SKAL VÆRE STABILITETEN I DIN TID
- Og Gordon ansatte deg? - Han ansetter ikke folk personlig.
Det er uvanlig, men han kom til strippeklubben min.
Klubben der jeg opptrer.
- Jeg skjønner det. - Nei, det gjør du ikke. Jeg er komiker.
- Er du her for å være med i showet? - Du må være booket.
Du kan ikke be om å bli booket rett fra gata.
Jeg kom ikke fra gata. Vent. Han kjenner meg.
Mike.
Midge Maisel.
Slipp henne inn.
Du og jeg har ikke møttes offisielt.
Jeg vet at du og Susie fikk en vanskelig start.
- Vanskelig start. Morsomt. - Nå er jeg her.
- Har du ikke... - Vet du hva som ikke lukter?
- Hva lukter ikke? - Treet mitt. Det er et bedritent tre.
Jeg tok det bare for å komme vekk fra managertrollet ditt.
Leiligheten min har ingen julelukt
fordi det jævla treet er et bedritent, livløst tre.
- Du kommer til å lære å like meg. - Dere to er som erteris.
Det kan ta en måned eller to. Gi meg seks. Innen da bowler vi og drikker øl.
- Må stikke. Kan du gi Susie en beskjed? - Klart det.
- Jeg skal overlevere den. - Du er forresten sen.
Er det forfatterne?
- Er det dit jeg skal? - Det er skriverommet. Gå.
Takk.
Tror du ikke han kunne regissert et drama, Alvin?
Vi var på Ceasar.
Jeg har ingen problemer med Mel Brooks. Jeg liker ham. Han er morsom.
- Men? - Her kommer det.
Han liker luft. Veldig godt.
Han kommer inn i et rom som en støvsuger og suger den opp.
Spør Simon, spør Gilbert. Spør Sid.
Grønnøyd monster gjør narr av kjødet det lever av.
Shakespeare så tidlig?
Jeg ber deg bare slutte å la hatet for Mel Brooks gå utover meg
fordi vi deler navn.
- Jeg hater ham ikke. - Ikke jeg heller.
- Hei. Er jeg på rett sted? - Det tror jeg ikke.
- Er dette skriverommet? - Vi skriver i et rom.
- Jeg er den nye forfatteren. - Alvin?
George sa at en jente skulle begynne. Han sa ikke når.
Jeg er en jente, og i dag er dagen.
- Hvem er han? - Det finner du ut.
- Møllkuler. - Seilersko.
Jeg har seilersko.
Jeg liker å vite om nyansatte. Jeg er bare hovedforfatter. Hva vet jeg?
- Millie... - Midge.
Midge?
Stol aldri på navn man ikke kan rime på.
- Smidge. Bridge. Fridge. - Fanken.
Ralph, Mel, Adam, Cecil, og jeg er Alvin. Sett deg.
- Flott. Har på meg sitteantrekket. - Hva for noe?
Et utsvingt skjørt for sitting.
Du kan stå i det, men det ser bra ut hvis du sitter.
- Det er allsidig, som bukser. - Gordon er i dårlig humør.
- Igjen? - Hva i hans gode liv er så ille?
- Han har sluttet å røyke. - Huff.
- Kom an. - Han vil ikke at noen andre skal røyke.
- Hvis han blir skilt, må vi? - Kan jeg i det minste røyke ferdig? Ikke?
Kreften må vente.
De kom etter sigarettene, og jeg sa ikke noe.
La oss gå, gutter. Gi meg en god blanding. Tjue på én.
- Jeg henter min. - Jeg også.
- Alvin, hva er tjue på én? - Ja.
Ja, jeg kjenner Bernstein, jeg leste notatet.
Jeg gir ham ikke en haug med maestro-vitser.
Bare gi ham en sigarett.
- Hei. Aner du hva tjue på én er? - Nei.
Gordon Ford Show. Ja, han har sluttet å røyke.
Vi forteller om det nå. Vi holdt det ikke hemmelig.
Ja, vi må alle slutte å røyke.
Hei, Midge. Susie, det er Midge. Hun høres litt rar ut.
- Hvordan går det, mester? - Full panikk.
- Pust dypt. - Jeg hyperventilerer.
- Legg hodet mellom beina. - Hvem er det? Dinah?
Ta en sigarett. Hva feiler det deg?
- Du fortalte meg ikke om 20 på én. - Hva er 20 på én?
Vi ble sendt for å gjøre 20 på én. Det er 20 vitser på én time.
Det var 8 minutter siden, så jeg har... Jeg er så redd at jeg ikke kan regne.
Du har 52 minutter til å skrive 20 vitser. Det er en vits hvert 2,6 minutt.
- Får bruke matte. - Hjelper ikke.
Det må være kvalitetsvitser.
- Bare vinnere. - Hvorfor er du på telefonen?
Hun skal lære. Det er slik store byråer gjør det.
- Du er nede på en vits hvert 2,5 minutt. - Du bør ikke snakke.
Jeg kaster ikke ut vitser slik. De tar tid.
Jeg former dem og masserer dem. Nå har jeg jernteppe. Klokka går.
La oss få energien i gang. Hva med dette?
Washington Square Park er ikke firkantet, men et rektangel,
så navnet bør være Washington Rectangle Park.
- Det er søtt. - Det er forferdelig.
- Jeg er ikke forfatter. Det er du. - Jeg er ikke det. Jeg sa det til deg.
Du fikk jobben. Lat som til du fikser det.
Jeg sjekker notatboken min og ser om noe inspirerer meg.
Alt som betyr noe, er at Gordon synes du er morsom.
- Hvordan går det? Har dere kontakt? - Han er i en annen del av bygningen.
Skulle jeg få et kontor? Jeg har ikke det.
Tenkte ikke på det.
Jeg har knapt en stol. Finner ikke dametoalettet.
Alle snakker i kode. Mike Carr ba meg sende dette videre.
- Jeg antar du gir meg fingeren. - Begge.
Jeg må gå. Jeg må begynne å tenke... Skrive. Ha det.
Gordon Ford Show.
- Jeg elsket ham. Det er han jeg savner. - Hvordan døde din andre mann?
Det var grusomt. Det var vinter, og han skled på isen.
- Herregud. - Det blir verre. Gaten lå på en høyde.
Han skled ned dit noen kjørte en flishugger.
- Herregud. - Det blir verre. Hvor skal du?
- Få de menneskene vekk herfra. - Nei. Herregud.
- Hva skjedde? - En brann skjedde. Vennligst trekk unna.
- Men hvordan? - Kan være elektrisk eller påsatt.
- Vi vet ikke ennå. - Påsatt?
Dette er for mye.
- Dette er for mye. - Hva er for mye?
Terommet mitt.
- Mr. Carr, Florence på to. - Ja, vær så god.
Jeg tror det var bare 59 minutter.
Hold kjeft. Mel, du ser selvtilfreds ut. Sett oss i gang.
Sist uke var Broadway-debuten til Camelot,
og off-Broadway-debuten til Came-little.
Legg den i kanskje. Adam?
Dette er tiden da barna skriver til julenissen.
- Han liker ikke nissevitser. - Kan jeg fullføre?
Er ikke barnetro fantastisk,
tro at julenissen kommer med gaver etter å ha sett ham fyllesyk på Macy's?
- Han liker ikke nissevitser. - Pokker.
- Ralphy? - Hopper over nissevitsene mine.
Dere har kanskje hørt NASA vil sende en ape ut i verdensrommet,
men Jerry Lewis og produsenten min nektet å dra.
Sjekk med George først.
- De må klippe til et bilde av ham. Cecil? - Jeg savner Nixon.
- Og? - Det er alt jeg har.
Forbløffende profesjonalitet. Jeg kommer tilbake til deg. Ny jente.
Det er meg. Bare én med jentedeler i rommet.
Ikke vær så sikker.
Et gammelt ordtak sier at om du trenger noen...
Over ås, over hei Mens vi tar den gamle vei
Og Caissons ruller videre
Når noen går på do, synger vi for å overdøve lyden.
Skjønner.
Og Caissons ruller videre
Så er det hei, hå, hi I vårt feltartilleri
Hvor var vi?
- Jente. - Det er meg.
- Vær så god. - Ok. Så det er et gammelt ordtak...
Over ås, over hei Mens vi tar den gamle vei
Og Caissons ruller videre
Amanuensis.
- Amanuensis. - Kommer.
- Skriv dem ned og gi dem til Gordon. - Greit.
Det er lunsj.
- Hvor skal du? - Kinesisk.
Så, Alvin, ingen av vitsene mine kom inn på...
Over ås, over hei Mens vi tar den gamle vei
- Dette er kontoret mitt. - Beklager.
- Abe. - Hei, Terrence.
- Prosit. - Takk.
- Du bør dra på lunsjen. - Å, kjære. Jeg glemte tiden.
- Prosit. - Jeg ville gått, men er forkjølet.
Maury er også veldig forkjølet.
Noe bestemt du vil at jeg skal diskutere med henne?
En bli-kjent-lunsj.
Hun snakker om hva hun vil komme med. Bare lytt. Hun likte anmeldelsen din.
- Prosit. - Takk.
- Hvilken? - Komedien hun overførte.
- A Pudding for Nigel. - Den var fantastisk.
- Jeg kritiserte litt. - Hun endret basert på anmeldelsen.
Sa det ble så mye... Så mye...
La oss gå for bedre.
Penelope er brite. Faren eier seks aviser.
Moren er baronesse. De omgås med de kongelige.
- Hun forteller historier. Det blir gøy. - Jeg rapporterer tilbake.
- The Voice spanderer lunsj. Ingen goder. - Skjønner.
- Jeg skulle si bedre. - Vi antok det.
Francie. Dobbel-, trippel-, kvadruppelsjekk dette.
Om de svikter igjen, trengs en ny sjåførtjeneste.
- Hvordan var morgenen din? - Seriøst?
Prøver å bryte isen. Jeg ga Susie beskjeden din.
Der er han. Spektakulært sent, som alltid.
- Trakasserer staben. Han er i fin form. - Hvem er det?
Det er George Toledano, produsent av Gordon Ford Show.
Jeg har hørt om ham. Kan du introdusere oss?
- Jeg vil at han skal dø. - Så jeg bør introdusere meg selv?
En lang, smertefull død.
Jeg vil han skal falle av den lille jolla han kaller yacht.
Vil ikke at han drukner.
Jeg vil at han skal flyte på et stykke drivved.
Den enfoldige, nedlatende, hovne...
- George. Står til i dag? - Mikey, hvordan går det, gutt?
- Samme gamle. - Jeg har ikke møtt dette vakre synet.
Den nye forfatteren. Midge Maisel.
Jeg hørte en kvinnelig en begynte.
- Hyggelig å møte deg. Kall meg George. - Kall meg George også.
Morsom. Jeg liker det. Du må kjenne Madelyn Pugh.
- Jeg tror ikke det. - Skrev for I Love Lucy. Morsom dame.
Nancy Clark? Skriver for Ann Sothern Show.
Hun kjenner ikke alle kvinnene.
- Hyggelig å ha deg her. - Takk.
- Fine seilersko. - Du forskjønner absolutt stedet.
Avbestill de nye plantene.
Han blir kysseglad på fest, så pass deg.
- Takk for advarselen. - Pokker ta.
Jævla forfattere gir meg denne dritten.
- Kan vi bare kaste sigaretter på ham? - Tente.
- Det er brannfarlig. - Tilbake til tegnebrettet.
Vi samler oss.
De fikser det, Gordy. Det gjør de alltid.
- Utrolig. - Herregud.
Så hva er greia?
- Han vil ha dem kortere, ikke aktuelle. - Nå sier han det.
- Bortkastet morgen. - Ring i klokka, tjue på én.
- Ja. Jeg trenger kaffe. - Trudy, hent kaffe.
Alt ble stengt under krigen. Kunsten ble desimert.
- Var du der? - Jeg var i London under Blitzen.
Jeg så Luftwaffe fly gjennom lufta.
- Min bestemors Mayfair-hus ble bombet. - Herregud.
Hun overlevde, men vi trodde verden gikk under.
Så, i 44, spilte Larry Richard III.
- Larry? - Olivier.
Jeg satt på første rad og min tro på menneskeheten ble gjenopprettet.
- Jeg visste vi kunne slå Hitler. - Fantastisk.
- Jeg lå med Larry. - Bedre enn med Hitler.
Det høres dumt ut, men det gjenopprettet troen også.
- Tja... - Vår Île Flottante på huset.
- Tusen takk, kjære. Regningen, takk. - Kommer.
Abraham, jeg etterlater deg dette: Harold Pinter.
Jeg tar med The Birthday Party hit. Jeg vil at du skal se det.
Gjerne.
Han er ikke for alle, men han er et sinnssykt geni.
Og han er bare 30. En så ung, viril alder.
Nobelprisen er hans fremtid.
- Jeg kommer. - Musikk i mine ører.
Å, kjære. Det er mye senere enn jeg trodde.
- The Voice spanderer. - Så snilt.
Jeg burde ta med kona hit. Hun ville elsket dette stedet.
- Hun er så frankofil. - Min mann er fransk.
De burde møtes. Beklager, jeg må løpe.
Mer Île Flottante på meg.
Hadde jeg visst at jeg møtte en sjarmerende mann,
hadde jeg planlagt å bli lenger.
Neste gang gjør jeg ikke den feilen.
Denne
lommeboka er så gammel. Jeg må virkelig bytte.
Prøver å huske hvor gammel den er. Kanskje sju, åtte år.
Du tenker ikke på å bytte lommebok før du får en i gave.
Men hvis du ikke får en i gave, bytter du aldri.
- Liker du det? - Hva da?
Desserten.
Kjempegodt. Her.
- Du er tullete. - Av og til, ja.
Men andre ganger er jeg mer dramatisk.
Som Olivier. Eller ikke Olivier. Jeg er ingen Olivier.
Jeg er mer som Buster Keaton.
Bare en trist, gammel klovn.
Søtt.
På gjensyn.
De har vært borte lenge. Godt tegn, ikke sant?
- Ikke nødvendigvis. Forrige tirsdag? - Rakk det nesten ikke.
- Hente skrivemaskinen? - Nei.
- Hva venter vi på? - Dommen.
De er her. Dukk og dekk.
- Helsike. - Pokker ta, Teddy.
- Glad i dere også. - Hva skjedde?
Tekstkort-fyren. Monologen er ikke klar.
- Hente skrivemaskinen? - Nei.
Ingenting igjen.
- Han forkastet alt. - Helsike.
Én time til showet.
- Skulle hentet skrivemaskinen. - Absolutt.
Det er skuffende, men vi kan ikke spørre hvorfor.
Vår oppgave er å skrive nye vitser eller dø.
Nå må jeg si hei til Angie Dickinson. Stakkars meg.
Hurtigrunde, folkens. Gammelt, nytt, alt dere har.
Pokker.
- Skynd deg, Trudy. - Allerede inne.
- Han vil ha dem aktuelle. - Han sa at han ikke ville det.
Gordon er stor. Han inneholder mye.
- Ralphy? - Aktuelt, aktuelt. "Emily Post døde.
"Ingen kjenner etiketten for å sende kondolanser."
- Ikke dårlig. Noter det. - "Jeg dro på premieren på en fransk film.
"Den heter Le Hau-hau-hau-hau-hauuu.
"Oversettes til engelsk som omtrent Le Hau-hau-hau-hau-hauuu."
Ikke verst. Vi bør følge det opp. Mel?
Ben-Hur, er han en ham, eller hur?
Pass. Adam?
"Triste nyheter. Clark Gable døde, etterlater seg familie og barten sin."
Han elsket Gable. Den er med. Andre?
Jeg jobbet med noe under prøven.
- Hva for noe? - Herregud.
- Jeg jobbet med noe nytt. - Ulykke.
- Du brakte ulykke. - Hva?
Vi jobber aldri med nye ting under prøver.
- Hvorfor ikke? - Da forkaster Gordon det garantert.
Visste Gordon at jeg var på toalettet og skrev vitser?
Er han allvitende?
- Hvis noen... - La jenta prøve.
- Vær så god, Midge. - Takk, Alvin.
The Unsinkable Molly Brown er et nytt show på Broadway.
Kvinner og barn får sette seg først.
- Hun var på Titanic. - Han avslo en Molly Brown-vits.
- Min. - Har du flere?
Ja. Det kommer en baby til Det hvite hus.
JFK junior. Det blir en enkel overgang.
Staben har allerede lært å skifte bleier på Eisenhower.
- God innsats. Cec? - Vent nå litt.
- Ja? - Beklager, men den siste var morsom.
- Nei, det var den ikke. - Jo.
- Ingen lo. - Publikum ville ledd. Han vil ha aktuelt.
En vits er ikke morsom fordi du sier det.
Den er morsom fordi den er det.
- Vet du hva morsomt betyr? - Ja.
Flott. Ta med Ben-Hur-vitsen min. Jeg vet det også.
- Mel... - Den var ikke morsom.
- Ikke? - Eller aktuell. Eller ny.
Den var ikke morsom da Jack Paar brukte den.
- Alvin. - Vi har ikke tid til dette. Cec, gå.
"Det er en reklame for oppvaskmiddel.
- "Så noen den?" - Hun så den sikkert.
- Ja. Han venter på telefon fra deg. - Abe, hvordan var møtet?
Hold deg for munnen.
- Det var strengt. - Gabe.
- Alt i orden?
Jeg har et spørsmål. Vær ærlig.
For jeg kjenner ikke kompleksiteten i teaterskikkene i New York.
Greit.
Er dette seksuelt?
Så mange tanker går gjennom hodet mitt nå, Abe.
- Lurer du på hvorfor jeg spør? - Veldig.
På lunsjen min med Penelope gikk alt så greit.
Vi snakket om teater og kritikk og krigen.
Så gjorde hun dette med hånden.
- Og det føltes... - Seksuelt?
- Ja. - Fordi det er det.
Jeg visste det.
- Så det var en seksualisert gest. - En av de eldste.
Du kan fjerne hånden nå.
Jeg forstår ikke.
- Jeg skjønner det ikke. Det var lunsj. - Så?
Ingenting seksuelt skjer før 19.00 om kvelden.
Tidligst 18.30.
Aldri klokka 13.42 om ettermiddagen på en mandag.
Jeg lærer mye om deg.
Jeg legger hjernen i bløt
for å tenke over om jeg sa noe som ga henne feil inntrykk.
Var jeg for snill mot A Pudding for Nigel? Er det alt som skal til?
- Og en Bordeaux. - Hvordan visste du det?
- Du lukter vin. - Herregud. Vi drakk vin.
Hun har aldri lagt an på meg. Terrence, har Penelope lagt an på deg?
- Hun vet at jeg er homofil. - Siden når?
- Siden fødselen. - Du er gift.
Jeg forlot min kone. Bor med Maury nå.
Fra regnskap. Med forkjølelse. Vi må snakke mer.
Gabe, hva skal jeg si til kona mi?
- Kona di? - Ja, kona mi.
- Ingenting. Abe, ingenting skjedde. - Ingenting skjedde, men noe skjedde.
- Men ingenting skjedde. - Hun får vite det. Hun vil merke det.
Abe, ikke fortell henne om Penelope.
Om deg og meg, akkurat nå, ja, men ikke henne.
Jeg setter deg ikke i den klemma.
- Du er for fristende. - Gabe.
- Det er fortid nå. - Kanskje.
- Det er fortid. Si det. - Det er fortid.
Bra.
- Var ikke Maury gift? - Han bodde med søsteren.
Søsteren? Jeg er helt utenfor.
- Han er på farten. - Han er på farten.
Han er på farten.
- Hvor er Adam? - Hvor er han?
Showtime.
- Jeg snakket med foreldrene mine. - Er du 14?
Hold midtgangen fri. Hvis du må gå, gjør det stille.
Nødutganger er på begge sider bak.
Lag mye støy for å vise Gordon at du er glad for å være her.
- Har vi en monolog? - Aner ikke.
Flott publikum.
Le av alt dere synes er morsomt, og applauder når vi lyser opp skiltet.
Vi lyste ikke opp skiltet. Dere er ulydige.
Vi har et flott show i kveld. Sees snart.
Greit. Så la oss gjøre Clark Gable, Emily Post, NASA og automaten nest sist.
Gikk Dennis den røde fare gjennom sensuren?
- Ble ikke flagget. - Vi sier han er kommunist.
- Ingen flagget. - Ta det med.
Jeg improviserer litt om den hatten. Hun vil bli lagt merke til.
- Greit. Teddy? - Jeg lever for dette.
- Bra mann. - Kavaleriet stiller igjen.
- Siste sekund. - Han holder oss på tå hev.
- På plass, alle sammen. - Beklager det i sted.
Jeg sjekket med en venn. Paar tok den vitsen. Min feil.
- Teddy, poserer du for Kama-sutra? - Dra til helvete, Mel.
Mine damer og herrer, det er Gordon Ford Show.
Kveldens gjester er
Angie Dickinson, Steve Lawrence og forfatter Ray Bradbury.
Her er programleder Gordon Ford.
Takk for at dere kom. Det begynner å bli stemning i New York.
De blinkende lysene og vindusutstillingene
og kastanjer som røstes over åpen søppelkasse-ild.
Han liker ikke å se oss.
Moren din ser så gammel ut.
Fyren tok lommeboka mi og ga den tilbake gavepakket. Sløyfe og alt.
George, du har blitt bestjålet. Fikk du tilbake originale Magna Carta?
- Ba deg ikke bære den på deg. - Dumme meg.
Noen triste nyheter. Clark Gable døde. Han etterlater seg familien og barten.
Er det en hatt, eller brenner håret ditt?
Vi kan hjelpe deg. Vi har brannmenn utenfor.
De kan spyle deg ned gratis.
Hvordan har Chaim det?
Han er verdens beste lille mann.
Du skulle sett ham. Han lekte med en basketball.
Han er så liten at han rullet over og tok salto.
Skulle gjerne sett det.
Ballen landet på ham. Han slapp aldri. Så søtt.
Jeg ringer med et spørsmål, så lar jeg deg være.
- Så klart. - Kan du raide en fiende?
Unnskyld meg?
Jeg vet CIA er travle. Jeg ville ikke spurt om det ikke var viktig.
Jeg er analytiker. Jeg har sagt det en million ganger.
Ingen detaljer. Jeg respekterer personvernet.
Hva snakker du om?
Det er en slags klikk jeg har med å gjøre.
Noe raskt, uventet, men alvorlig. Et veldig raskt, hardt angrep.
Kort sagt kan jeg ikke beordre et raid.
Kan jeg snakke med raidavdelingen?
- Du kan gi meg nummeret. - Det har vi ikke.
Hvem i helsike er denne klikken?
Bare noen kvinner. De møtes av og til på Coney Island.
Jeg tenkte at om jeg visste at de var der, kunne du brannbombe det.
- Jeg er på jobb. - Perfekt. Kan du spørre en kollega?
De overvåker disse samtalene av og til. Vi kan ikke snakke om dette.
Skal jeg ringe tilbake senere? Vi kan bruke et kodeord.
- Hva med blomsterjente? - Nei.
Møtes i parken i skumringen? Jeg leste om spioner som gjør det.
Jeg kan ikke fortsette denne samtalen.
Faren din er hjemme. Vil du si hei til Noah?
- Hei. - Hva skjer?
- Abe? - Hei.
- Alt i orden? - Ja, takk. Hvordan var din dag?
Spleiset du noen par på terommet?
Ja, jeg dro til terommet.
- Hvordan var teen? - Den var veldig god.
Corinne og jeg dro dit, og det var akkurat som det alltid er. Veldig fint.
Så bra.
- Hadde du en fin dag? - Bare en typisk fin mandag.
Spiste dessert ved skrivebordet mitt. Skrev litt... Det vanlige.
- Hva hadde du til dessert? - Sa jeg dessert? Lunsj. Jeg spiste lunsj.
Vil du gå ut og spise middag?
Rose, det er forferdelig.
Jeg ville ikke si det fordi jeg ikke ville bekymre deg.
Det var så oppskakende å se stedet brenne slik.
Og lukten... Oolong og aske.
Du kan alltid fortelle meg hva som helst.
Terommet var kontoret mitt. Jeg møtte alle kundene mine der.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre uten det. Stedet luktet som en bryllupskake.
Abe, hva er dette?
En kjærlig, forsettlig, seksualisert gest.
Klokka er over 19.00. Skal jeg gjøre noe tilbake?
- Jeg tror det er valgfritt. - Ok.
- Jeg sa jo at det var drinker. - Det går bra.
Antrekket ditt er laget for å sitte, og du sitter i en bar.
Fordelen med utsving.
Jeg er lei av å bli hånet av å tenke på hvordan kjoler fungerer.
- Så Toots Shor's er stambaren? - De kommer hit fordi Gordon ikke gjør det.
Han kranglet med Toots og går ikke hit.
- Det er fristedet deres. - Jeg må ta en tur. Bra sted.
- Susie, jobben er rar. - Hvordan det?
- De synes ikke jeg er morsom. - Det trenger de ikke om Gordon gjør det.
Dagen føltes som en uke, og vi gjør det igjen i morgen.
Så neste dag og neste.
Best du ikke ringer meg om morgendagens antrekk.
- Det skal jeg ikke. - Gå og få noen venner.
Vær selvsikker. Du elsker et publikum. Tenk på gutta som ditt publikum.
- Bruk dem. - Jeg skal prøve.
- Ha det. - Ha det.
Hun står foran meg i køen, kjøper samme boks med tunfisk hver dag. Åttini cent.
Hun teller mynter.
En, to... Jeg mistet tellingen. En, to... Jeg blir gal.
- Sikker? - Harvard lærte meg manerer.
Sammen med nyttig gresk og hvordan slå en fjærball.
Det er vel ingen bombe under?
Tuller du?
- Sluttet han fred med Toots? - Ikke så vidt jeg vet.
Jeg hørte ham kalle Toots en feit faen for to uker siden.
De sloss nesten.
- Hva endret seg? - Hei.
- Hei, Gordon. - Tøff reise, men vi kom fram.
Alvins kone sa det på bryllupsnatten deres.
- Ja, faktisk. - Likte du automatvitsen, Gordon?
- Ingen favoritt. - Bra. Den var Adams.
- Folk lo, så den var morsom. - Jeg skal si deg hva som er morsomt.
Mike sendte meg 2000 Year Old Man. Den Mel Brooks-greia. Kjempemorsom.
Virkelig morsom.
- Det morsomste... - Jeg sa aldri at Mel Brooks er umorsom.
Men at det ikke ville være noe uten Carl Reiner.
Uten ham ville Mel ventet klønete i stillhet og sagt poenget.
- Ja, det ville stinket. - Gi opp.
- Hei. - Hei.
- Hvordan behandler de deg? - Fantastisk.
Hun løy.
De er en god gjeng med forfattere. Jeg er glad for å være her.
- Lærer mye. - Vår fornøyelse.
Skaper de problemer, kommer du til meg.
Greit.
Jeg tar en drink. Neste runde er på meg.
- Så snilt. - Hyggelig av deg, sjef.
- Hva endret seg? Det endret seg. - Hva?
Alt var det samme, bortsett fra X-faktoren.
- Vi fant nettopp X. - Jeg er ikke X.
- Se på det. - Godt å se deg tilbake, Gordon.
- Ser bra ut, Toots. - Alltid.
- Jeg vil savne dette. - Vi drar til den irske puben.
Jeg orker ikke den musikken.
Dere kan komme tilbake hit.
- Baren på 59th? - Dere kan komme tilbake hit.
- PJ Clarke's? - De måler alkoholen.
Jeg er ikke X.
- PASS PÅ AT DU SPISER NOE - MIDGE
Jeg begynte i ny jobb. Og den er ikke morsom.
Ikke at alle jobber skal være morsomme.
En sykepleier som setter inn kateter, tenker ikke:
"Dette så morsommere ut i brosjyren."
Og alle er menn.
Jeg sitter i et rom med disse mennene, og ingen av dem er snille
eller veileder meg.
Så langt har ingen av dem lyst til å ligge med meg.
Det er det minste de kunne gjøre. Hvem oppdro disse mennene? Ikke ulver?
Det kommer en baby til Det hvite hus.
Lille JFK junior. En enkel overgang.
Staben i Det hvite hus lærte å skifte bleier med Eisenhower.
Jeg visste at det var morsomt.
Tekst: Gry Viola Impelluso
Kreativ leder Heidi Rabbevåg