60 DE MINUTE
Dintre poveștile despre succesul rapid, cea a lui Midge Maisel iese în evidență.
Drumul ei, de la Gaslight Café din Greenwich Village, New York,
la faimă și notorietate mondială, este demn de legendă.
Adesea reținută față de presă, a acceptat să discutăm despre viața ei.
- Pari emoționată. Ești? - Am un cadavru în portbagaj.
Voiam să-l arunc, dar n-am avut timp.
Ai câștigat un Grammy, un Emmy, Ordinul Național Francez pentru Arte și Litere.
- Pot să-ți spun „legendă vie”? - Doamne, Mike, nu am murit încă.
Stai. Am murit? Cheamă o ambulanță!
De unde ai pasiunea pentru interpretare? Ce o motivează pe Midge Maisel?
Ador ceea ce fac. Îmi place să vorbesc cu oamenii.
Cei prezenți se exclud. Glumesc. Îmi plac banii. Nu mi-e rușine cu asta.
Și, Doamne, ce-mi mai place sunetul râsetelor!
Și asta face ea: face oamenii să râdă.
La 30 de ani, 18 seri consecutive cu sala plină la Copacabana.
Numeroase turnee în SUA, Canada și Europa, cu toate biletele vândute rapid.
Prietenii indispensabile cu alte celebrități.
Spectacolele ei cu Bob Hope și călătoriile lor în Vietnam
au fost preferatele trupelor.
Midge, arăți minunat. Îmi place rochia. Este o Schiaparelli?
- Scuze. Am uitat de unde am cumpărat-o. - Pot să mă uit la etichetă?
- Ce scrie? - Nu pune mâna.
Cu asta mai putem negocia.
Publicul ei a crescut odată cu înclinația ei de a șoca,
totul culminând cu spectacolul scandalos din 1971, de la Carnegie Hall.
Oare o doamnă... care are... poate să apară îmbrăcată așa?
Cunoaște cineva Primul amendament? Încă e valabil.
Ceea ce ar fi putut să fie o seară fatală pentru carieră a fost,
așa cum se întâmplă cu multe în viața lui Midge Maisel,
începutul unui capitol nou-nouț, cu un public nou-nouț de fani tineri,
prin turneul ei îndrăzneț în campusurile studențești.
Pe lângă toate astea, a crescut doi copii.
Un fiu, Ethan, și o fiică, dr. Esther Maisel.
Cum a fost să o aveți pe Midge Maisel ca mamă?
A fost o copilărie incredibilă, plină de râsete și căldură.
- E o mamă minunată. - Cred că alți copii vă invidiau.
- În mod ciudat, da. - Apoi au fost bărbații.
Bărbații. Midge Maisel și bărbații. Foarte mulți bărbați.
- Parcă ești contabilul meu. - Patru căsnicii.
Plus câteva sau, mai bine zis, multe alte relații.
- Cum s-a întâmplat asta? - Nu știu.
Noroc în viață, dar ghinion în dragoste. Am crezut că mă mărit o dată. Ce glumă!
Apoi mai e și relația care a durat mai mult decât toate celelalte la un loc.
Ai fost clienta numărul unu a managerului de succes din divertisment, Susie Myerson.
- Așa e? - Da.
Îi știi lista actuală de clienți.
Liza Minnelli, George Carlin, Barbra Streisand.
Aproape toți cei de la Hollywood. Toți, în afară de tine.
O prietenie de 25 de ani, distrusă. Ce s-a întâmplat?
Două persoane din showbiz au încercat să aibă o prietenie.
Să citesc ce a spus recent despre tine în Variety?
Nu te deranja. Știu deja foarte bine.
Apoi sunt și hainele ei.
- Le scoți la licitație? - Până la ultimul nasture.
Într-un fel, sunt prietenii mei. Prima mea seară la Gaslight.
Da, povestea e adevărată. Rochia mea B. Altman.
Ce vremuri! Un model clasic.
Asta am purtat în 1960, când m-au lăsat pe pista aeroportului.
A cincea seară din primele spectacole de la Copa.
Hainele de la Woodstock. N-am urcat pe scenă, dar am fost plină de noroi.
Gazdă la Johnny Carson, apariția mea în Mad, Mad World.
Și hainele pe care le-am purtat în prima zi ca scenaristă la Gordon Ford.
Hainele mele de stat jos. M-am gândit mult până să le aleg.
- Și unde vor merge fondurile? - Fundația pentru copii Weissman-Maisel
pentru educația, sănătatea, hrănirea și adăpostirea copiilor.
Copiii sunt cei mai buni profesori.
Datorită lor am învățat să iubesc, să râd, să ascult.
Așa că tot ceea ce fac e pentru copii. Aprindeți luminile, doamnelor.
Așa trece supervedeta comediei, Midge Maisel, prin succese și necazuri:
făcând totul, după cum spune ea, „pentru copii”.
- Mănâncă, nenorocitule! - Miriam!
- Trebuie să mănânce ca să trăiască. - Nu mi-e foame.
- Nu te-aud. E vina voastră. - Ce anume?
- Copiii. - Nu te-am obligat să faci copii.
Nu, dar ați creat un mediu cu păpuși, cărți despre cum e să fii mamă,
bucătăria de jucărie pe care mi-ai făcut-o,
cu grătar și frigider cu priză.
Eram mândru de ea, până când te-ai electrocutat.
Acum am nevoie de ajutor cu copiii. Lucrez cinci zile pe săptămână.
Mai spune o dată cum o să fii scenaristă la Gordon Ford.
- Nu înțeleg. - N-am ce să spun. Mi-a oferit de lucru.
Am acceptat.
Ce, el merge prin oraș, oferind oamenilor de pe stradă de lucru în emisiune?
Pare instabil.
Sunt sigură că are oameni care fac asta, dar acum a fost chiar el.
Ce ai de scris?
- Nu inventează totul pe loc? - Monologul lui e scris de cineva.
- Credeam că e un talent natural. - Mi-ai spulberat iluziile.
- Trebuia să te menajez. - Ești sigură că era el?
Am citit ce-a pățit o femeie.
Mergea pe 6th Avenue și a dat peste Winston Churchill.
Trebuia să plece în Anglia. Fiica era bolnavă, el pierduse portofelul.
- E cel mai rău. - Ea i-a dat toți banii ei, 40$.
Mai târziu, el era în Union Square, cu pantalonii jos, țipând la pescăruși.
- Nu era Winston Churchill. - Asta ziceam și eu.
Poate că nu Gordon Ford te-a angajat.
Ba era Gordon Ford. El m-a angajat. Pantalonii erau ridicați. Am acceptat.
- Hai să discutăm despre copii. - Eu o să fac tot ce pot.
Sper că știți asta. E o mare bucurie să am grijă de copii.
- Și când nu pot avea eu grijă de ei... - Pot eu.
Îmi place să-l iau pe Ethan după școală. Lui Esther îi place să vină cu noi.
Stă pe umerii mei și spune: „Dii, Janusz!”
Atunci o iau la galop și alerg ca vântul.
Pot sta cu ei oricând aveți nevoie. Chiar și noaptea. Sunt fantastici.
Viața mea a fost grea. Război, bombardamente, atâta suferință!
Dar, când stau cu copiii tăi,
încep să mă gândesc cum ar fi să am și eu copii,
pentru prima oară în viața mea.
Mulțumesc amândurora. Mulțumesc mult.
- Cine e el? - Nu știi?
Are mereu o șurubelniță. Credeam că e meșter.
Nu am angajat un meșter.
- Pare familiarizat cu copiii. - Și cu Zelda.
E aici de câteva săptămâni, și noi nu îl cunoaștem?
Oricine ar fi, pare că e liber.
Minunata doamnă Maisel
- Nu lăsa sarea afară. - De când nu lăsăm sarea afară?
- Sarea stă mereu afară. - Eu o pun mereu în dulap,
- ... să nu intre șobolanii în ea. - Nu e zahăr, e sare.
Ai oprit-o pe stradă?
Ea m-a oprit. E o bârfitoare.
Merge pe stradă ca să oprească lumea și să vorbească.
Moishe Maisel,
n-am spus niciodată vreo vorbă urâtă despre tine, nimănui.
- Și eu când am spus? - Anul trecut, la Disneyland.
Ce am spus în acea zi e între mine și Donald Duck.
- Frate, îmi pare tare rău! - De unde știai că sunt eu?
Mă gândeam cu frică la telefonul ăsta.
- Cum te simți? - De parcă m-a lovit un tanc.
Ai băut mult aseară, de proporții epice.
- Povestește-mi pe scurt. - Ai venit deja beat.
- Te-ai dat la tipe în fața iubiților lor. - Unul m-a bătut?
- Nu. Ai insultat trupa de pe scenă. - Ei m-au bătut?
Nu. Ai făcut un mic număr de comedie, apoi ai dispărut.
Nu știu cum ai ajuns sus. Sângerai.
Te-am dus la urgențe. Acolo te-au reparat. Nu puteai merge acasă cu coaste fisurate.
Ai copci, așa că te-am dus acolo.
- Iartă-mă. - Te iert.
Ai întors toate personajele Disney împotriva mea.
Poate că nu ești iertat încă. Juriul nu e decis.
Te pot ajuta cu ceva?
Nu. Am o idee. Vorbim mai târziu.
Visezi!
Crezi că Cenușăreasa nu se uita la mine? Ba da, se uita.
Bună! Am ajuns.
Cine-a venit?
- A venit cineva. - Bună, bunico! Bună, bunicule!
- Trebuia să veniți? - Copiii au vrut.
Au vrut să-și petreacă duminica cu bunica și bunicul Maisel.
Ce scumpi!
- Dați-i o îmbrățișare bunicului. - Hai la bunica mai întâi. Eu, prima.
- Haide. Aștept. - Haideți!
- Am sentimente. Mă dor genunchii. - O să-mi frângeți inima.
- Nu mă supărați. Am bomboane. - Și pe mine mă dor genunchii. El e bine.
- O să-mi frângeți inima. - Și mie, să știți.
Uite-l, micul nostru pacient!
- Bună! - Bună!
Nu vă speriați. O să fie bine.
Tatăl vostru a fost lovit de o mașină foarte mică, dar se simte bine.
- Uitați! Merge! - Ai crescut?
- Nu sunt pijamalele mele. - Bine.
Mă simt bine, serios. Pare mai rău decât este.
Voi doi, mergeți în sufragerie, scoateți-vă jucăriile.
Vin și eu. Hai să mergem, copii!
- Vin imediat. - N-am vrut să vin aici.
- Ia-ți jucăriile. Hei! - Unde-mi sunt hainele?
La curățătorie.
Erau murdare și pline de sânge. Sunt gata în cel mult opt ore.
Ce sunt astea? Nu sunt ale lui Ethan. Nu sunt pijamalele mele vechi.
Am o rezervă de pijamale de băieți la îndemână mereu. Ca toată lumea.
Nimeni nu face așa.
Du-te, înainte să rămâi fără îmbrățișări.
Da. Copii, vine bunica! Păstrați-mi și mie îmbrățișări.
- E o poveste lungă. - Mi-ar plăcea s-o aud. Vino.
Nu trage așa de tare. Midge, tragi de copci.
- Ei bine? - M-am bătut.
Asta e povestea ta? Nu e nici măcar un vers.
- La club. - La club? Unde era Archie?
- Am vorbit cu Mei. - Mei? Nu Mei ți-a făcut asta.
Joel, ce e cu Mei?
- Nu mai e nicio Mei, bine? - Nicio Mei?
- V-ați despărțit? Și copilul? - Nicio Mei și niciun copil.
- Poftim. Ești fericită? - Niciun copil?
- Niciun copil. - Se mută... S-a mutat.
- E deja la Chicago. S-a terminat. - Îmi pare rău.
- Nu. - Scuze.
Mi-a fost teamă că se va întâmpla așa ceva.
- Cum ar fi? - Nu era pregătită.
- De unde știi? - Am avut o presimțire.
- Am vorbit la spital. - La spital?
- Am vorbit despre copii, cum va fi. - Ați vorbit?
- Nu erați sincronizați. - Glumești?
Nu.
Și nu te-ai gândit să mă anunți că viața mea o să fie distrusă?
- Am avut doar o presimțire. Intuiție. - Nu trebuia să vorbești cu ea.
- Joel. - Asta a speriat-o.
- De-asta a făcut ce a făcut. - Hei!
- Nu e corect. Ea a ales. - Cu ajutorul tău.
Nu te pocnesc acum, că n-ar fi amuzant.
N-am făcut nimic s-o alung pe Mei.
Mai am opt ore până îmi recuperez hainele. Mă duc să mă întind.
- Pot să trec pe la tine... - Nu e nevoie.
Îți bați joc de mine?
Credeam că am ales hainele perfecte pentru prima zi la Gordon Ford.
M-am gândit ore în șir, am ales combinații de culori.
- Și la 5:00 mi-a venit ideea. - Și te-a lovit tare?
- Poftim? - Zi mai departe.
Nu e un loc de muncă la care să stau în picioare. Stau jos.
Explică.
B. Altman, stăteam la tejghea. Lucram în picioare.
Comedie stand-up, lucrez în picioare. Știu cum să mă îmbrac.
Dar la Gordon Ford voi lucra mai mult stând jos.
Deci fusta nu poate fi dreaptă.
Poate fi dreaptă, dar cu un șliț, dar nu unul lateral.
Dacă mă mișc pe scaun, se va vedea tot.
Un șliț la spate e în regulă, ca o extindere de aerisire cu gust.
Ca să mergi mai ușor. Și asta ne aduce înapoi la evazat.
Trebuie să fie evazată, pentru diferite poziții în șezut.
- Interesant. De-aia m-ai sunat? - Da.
Ca să recapitulez: m-ai sunat la ora 4:56, la dracu',
dimineața, după ce te-ai gândit ore în șir la combinații de culori,
pentru că ți-ai dat seama că stai jos la locul de muncă?
Da.
Înainte credeai că munca ta va fi să stai în fața lui Gordon, să faci glume?
E o prostie uriașă.
- Nu știu cum o să fie la muncă. - O regulă nouă.
Pentru tine și pentru tot clanul Weissman, tâmpit și idiot.
Nimeni nu are voie să mă sune înainte de ora 10:30, cu niciun motiv.
- Cafea proaspătă, dră Susie. - Cu excepția Zeldei.
Dacă Zelda mă sună, știu că o să se recompenseze cu ceva delicios.
Mulțumesc, dră Susie!
Am o bârfă super importantă din casă.
Dacă e o idioțenie, te arunc pe fereastră.
Zelda are un iubit.
- Ce s-a întâmplat cu Janusz? - Janusz e.
- De unde știi de el? - E cu el de patru luni.
Îi văd în Village. El dansează foarte bine.
Cum de abia ai aflat? A schimbat robinetele în baie.
El a fost?
Nu l-ai observat pe tipul care are erecție pentru Zelda?
Nu am un spirit de observație prea bun.
Faci comedie pe bază de observație. Ai ceva lipsă.
La naiba! Ieșirile la bar după muncă.
Îmi trebuie haine să stau jos la muncă și să ies cu gașca la bar.
Bun, să știi că nu e un chef cu băutură, ci un loc de muncă.
Poftim. Asta cu asta. Și cu asta.
Și asta.
- E super! - Poți să stai jos îmbrăcată așa?
Vreau să fiu sigură că poți sta jos. Ai destulă evazare?
- E perfect. - Mă duc înapoi în pat.
- Mulțumesc, Suzie! - Du-te naibii, Midge.
Nu.
Nu! Scuze. Vorbesc cu el.
Încă o ciudată în metrou.
- Midge. - Am spus că nu vreau să vorbesc cu tine.
- Te rog, stai! N-am apucat să-ți explic. - Spune-i asta aparatului tău de cafea.
Midge, haide.
Scuzați-mă. E un nebun în spatele meu.
N-am niciun număr de telefon sau vreo adresă la care să te contactez.
Bun. Nici nu voiam. Chanel? Foarte frumos!
Am mers în parc în fiecare dimineață.
- N-ai venit niciodată. - Nu m-am mai întors în parc.
- Am adus flori în fiecare zi. - Sper că le-ai dat soției.
- E păcat să arunci florile. - Chiar e frumoasă.
Scuzați-mă. Două minute. Atât îți cer. Uite...
Două minute.
Bine. A fost frumos, dar trebuie să-ți spun...
Incredibil!
Scuzați-mă. Faceți loc. Dați-vă, la naiba!
- Bădăranule! - Eu?
V-ați aliniat de parcă sunteți linia ofensivă de la Princeton Tigers.
- Hei! - Doamne!
- N-am făcut niciodată asta, jur! - Ce? N-ai mai urmărit o femeie în metrou?
- N-am mai dus o femeie acasă. - În casa ta și a soției tale?
Nu e ceea ce crezi.
Îmi pare rău. Am tot vorbit. N-ai spus că ești căsătorit.
- Nu sunt. - Și cine era aia? Sora ta?
Era nemulțumită că te culci cu o altă femeie?
- Aș prefera să nu audă tot New Yorkul. - Tu ai început.
De ce mergi spre periferie? Mergeai spre centru.
Aici e spre centru.
TRENURI SPRE PERIFERIE
La naiba!
La naiba! Midge! Ești aici? Midge!
- Scuzați-mă. E vreo problemă? - Scuze. Căutam o prietenă.
El e bărbatul care m-a agresat pe scări.
- V-a agresat? Când? - N-am agresat pe nimeni.
A înjurat, a zis că suntem ofensive.
- Ce naiba? - Blocau scara.
- Două minute. - Dumnezeule mare!
Nu va mai trebui să mă mai vezi. Promit. Spune-i că e în regulă.
E în regulă.
Am greșit. Foarte mult. Te-am pus într-o situație groaznică.
Groaznică? Mai mult decât groaznică.
Toate sinonimele cuvântului groaznic. Tu alegi.
- O să mă gândesc la unul diseară. - Aceea era soția mea.
- Nu era sora ta? - Eram separați. Era casa mea.
- Ea a primit vechea noastră casă. - Și de ce a intrat așa?
Să lase câinele, lucru pe care trebuia să-l anunțe înainte.
- Acum divorțăm. - Tu și câinele?
Căsnicia se terminase înainte să te cunosc. Uite, Midge...
Tu și discuțiile noastre mi-ați salvat viața.
Nu vreau să îți zic să te mai gândești. Vreau doar să-mi cer scuze.
Ce face câinele?
- Ea a luat câinele. - Poftim?
- I-a schimbat numele. - Ce urât!
- Nu mai mergi în Riverside din cauza mea? - Doar temporar. M-am întors acum.
- Bine, pentru că e un parc frumos. - Da, este.
Poate o să ne mai întâlnim cândva.
- Poate. - Poate e bine. Accept un poate.
- Pa, Midge. - Pa, Sylvio.
Îți țin pumnii, băiete.
ÎNȚELEPCIUNEA ȘI CUNOAȘTEREA SUNT STABILITATEA VREMURILOR
- Spui că Gordon te-a angajat? - El nu angajează oameni personal.
E neobișnuit, dar a venit la clubul meu de striptease.
Clubul unde dau spectacol.
- Am înțeles. - Ba nu. Sunt comediantă, fac stand-up.
- Vrei să fii în emisiune? - Trebuie să fii înregistrată.
Nu poți să fii înregistrată în emisiune dacă vii aici.
Nu am venit pentru asta. Stai. El mă cunoaște.
Mike!
Midge Maisel.
Las-o să intre.
Nu ne-am cunoscut oficial.
Uite, Mike, știu că tu și Susie nu vă înțelegeți foarte bine.
- Foarte bine? Ești amuzantă. - Acum sunt aici.
- N-ar fi mai bine... - Știi că nu miroase?
- Ce nu miroase? - Bradul meu. E un brad de rahat.
L-am luat doar ca să scap de trollul de agent pe care-l ai.
În apartamentul meu nu miroase a Crăciun
pentru că bradul ăla e de rahat, e un brad mort.
- O să înveți să mă placi. - Voi două sunteți la fel.
Poate dura o lună sau două. Cel mult șase. O să jucăm popice și-o să bem bere.
- Am treabă. Îi dai un mesaj lui Susie? - Desigur.
- O să-i transmit. - Ai întârziat, apropo.
Aceia sunt scenariștii?
- Acolo trebuie să mă duc? - E camera scenariștilor. Du-te!
Mulțumesc.
Nu crezi că ar putea regiza o dramă, Alvin?
Am jucat în Caesar cu el.
Nu am nicio problemă cu Mel Brooks. Îmi place de el. E amuzant.
- Dar? - Iar începe!
Îi place aerul. Ce-i mai place aerul!
Intră într-o sală ca un aspirator și suge totul.
Întreabă-i pe Simon, pe Gilbert. La naiba, pe Sid.
Monstrul cu ochi verzi batjocorește carnea care-l hrănește.
Shakespeare înainte de prânz?
Eu vreau doar să nu vă mai vărsați ura pentru Mel Brooks pe mine
doar pentru că avem același nume.
- Nu-l urăsc. - Nici eu.
- Bună! Am venit unde trebuie? - Nu cred.
- Camera scenariștilor? - Suntem scenariști într-o cameră.
- Ei bine, sunt noua scenaristă. - Alvin?
George a zis că vine o fată nouă. N-a spus când.
Eu sunt fata nouă, și azi e ziua.
- Cine e George? - O să afli.
- Naftalină. - Pantofi de barcă.
Eu am pantofi de barcă.
Mi-ar plăcea să fiu consultat. Sunt doar scenaristul-șef. Ce știu eu?
- Millie... - Midge.
Midge?
Să n-ai încredere în oamenii cu nume care nu rimează.
- Mingi. Covrigi. Smulgi. - Rahat.
Ralph, Mel, Adam, Cecil, iar eu sunt Alvin. Stai jos.
- Super! Am și hainele de stat jos. - Poftim?
E o fustă evazată, pentru stat jos.
Poți sta în picioare cu ea, dar arată bine dacă stai jos.
- E multifuncțională, ca pantalonii. - Gordon e în toane proaste.
- Iar? - Ce merge prost în viața lui mirifică?
- S-a lăsat de fumat. - Doamne!
- Pe bune? - Nici ceilalți nu trebuie să fumeze.
- Dacă divorțează, divorțăm și noi? - Pot măcar s-o termin pe asta? Nu?
Cancerul va trebui să aștepte.
Au venit pentru țigări, și eu nu am vorbit.
Haideți, băieți! Dați-mi chestii bune. Douăzeci în una.
- Le fac pe ale mele acum. - Și eu.
- Alvin, ce e douăzeci în una? - Da.
Da, îl știu pe Bernstein, am citit nota.
N-o să-i dau niște glume cu maeștri.
Dați-i naibii o țigară!
- Salut! Ai idee ce e douăzeci în una? - Nu.
The Gordon Ford Show. Da, s-a lăsat de fumat.
Răspândim informația acum. Nu o ascundeam.
Da, toți trebuie să ne lăsăm de fumat.
Salut, Midge. Susie, e Midge. Pare cam ciudată.
- Ce faci, campioano? - Mă panichez. Măiculiță!
- Respiră. - Hiperventilez.
- Pune-ți capul între picioare. - Cine e? Dinah?
Fumează o țigară. Ce ai?
- Nu mi-ai zis de douăzeci în una. - Ce e douăzeci în una?
Am fost trimiși să facem douăzeci în una. Sunt 20 de glume într-o oră.
Asta, acum opt minute, deci am... Sunt atât de speriată, că nu pot socoti.
Ai 52 de minute pentru 20 de glume. Adică o glumă la fiecare 2,6 minute.
- Folosesc matematică. - Nu mă ajuți.
Trebuie să fie bune.
- Să se râdă la fiecare. - De ce ești la telefon?
Ca să învețe. Așa fac agențiile mari.
- Acum e o glumă la fiecare 2,5 minute. - Nu trebuie să vorbești.
Eu nu arunc cu glume așa. La mine durează.
Le modelez, le fac masaj. Acum n-am nicio idee. Timpul trece.
Să amorsăm pompa, să punem ulei. Ce zici de asta?
Parcul Washington Square nu e pătrat, e un dreptunghi,
ar trebui să-l cheme Dreptunghiul Washington.
- Drăguț. - E groaznică.
- Nu eu sunt scenarista. Tu ești. - Nu sunt nici eu. Ți-am spus.
Tu ai primit slujba. Fă-te că te pricepi.
O să mă uit în carnețel, să văd dacă mă inspiră ceva.
Contează doar ca Gordon să creadă că ești amuzantă.
- Cum merge? Vă împrieteniți? - E în altă parte a clădirii.
Trebuia să primesc un birou? Nu am birou.
Nu m-am gândit la asta.
De-abia am un scaun. Nu știu unde e toaleta femeilor.
Toți vorbesc codat. Mike Carr vrea să-ți transmit asta.
- Bănuiesc că-mi arăți degetul. - Cu ambele mâini.
Trebuie să închid. Trebuie să încep să gândesc... Să scriu. Pa!
Gordon Ford Show.
- L-am iubit mult. De el îmi e dor. - Cum a murit al doilea soț al tău?
Un mare ghinion. Era iarnă, mergea și a alunecat pe gheață.
- Doamne! - E și mai rău. Strada era în pantă.
A alunecat până într-un loc în care se lucra cu un tocător de lemn.
- Dumnezeule! - Stai, că e și mai rău. Unde te duci?
- Dați oamenii la o parte. - Nu! Doamne!
- Ce s-a întâmplat? - Un incendiu. Dați-vă în spate.
- Dar cum? - Instalația electrică sau incendiere.
- Nu știm încă. - Incendiere?
E prea mult.
- E prea mult! - Ce e prea mult?
Salonul meu de ceai.
- Dle Carr, Florence pe linia doi. - Da, fă-mi legătura.
Cred că au fost doar 59 de minute.
Taci. Mel, pari încrezut și mulțumit de tine. Începe.
Săptămâna trecută a debutat Camelot pe Broadway
și Camnetot în alte teatre.
Poate. Adam?
E timpul când copiii îi scriu lui Moș Crăciun.
- Nu-i plac glumele cu Moș Crăciun. - Pot să termin?
Credința unui copil e uimitoare,
crezând că Moșul îi va aduce cadouri, după ce îl vede mahmur la Macy's.
- Nu-i plac glumele cu Moș Crăciun. - Rahat.
- Ralphy? - Sar peste glumele cu Moș Crăciun.
Poate ați auzit că NASA vrea să trimită un cimpanzeu în spațiu.
Au vrut să trimită un bou, dar Jerry Lewis și producătorul meu n-au vrut să meargă.
Consultă-l pe George mai întâi.
- Trebuie să-i facă prim-plan. Cecil? - Mi-e dor de Nixon.
- Și? - Atât. Asta e tot.
Un profesionalism desăvârșit. Vorbim mai târziu. Fata cea nouă!
Eu sunt aia. Singura cu părți femeiești din cameră.
Nu face presupuneri.
O zicală veche: dacă vrei vreodată ca cineva...
Peste dealuri, peste văi Mergem pe poteca prăfuită
Iar căruțele cu muniții Merg pe roți alături de noi
Când cineva merge la baie, cântăm ca să acoperim sunetul.
Am înțeles.
Iar căruțele cu muniții Merg pe roți alături de noi
Și tragem tare toată ziua În artileria de câmp
Unde rămăseserăm?
- Fata. - Eu sunt.
- Spune. - Bine. Există o zicală...
Peste dealuri, peste văi Mergem pe poteca prăfuită
Iar căruțele cu muniții Merg pe roți alături de noi
Amanuensis!
- Amanuensis! - Vin!
- Scrie-le și du-i-le lui Gordon. - Bine.
Pauza de prânz!
- Unde te duci? - Chinezească.
Alvin, niciuna dintre glumele mele...
Peste dealuri, peste văi Mergem pe poteca prăfuită
- E biroul meu. - Da. Scuze.
- Abe. - Salut, Terence.
- Sănătate! - Mulțumesc.
- Ar trebui să pleci la prânz. - Vai! Am pierdut noțiunea timpului.
- Sănătate! - M-aș duce eu, dar sunt răcit.
Și Maury e răcit rău.
Vrei să discut cu ea ceva anume sau...
Acum doar vă cunoașteți.
Ea o să-ți spună ce vrea să aducă, să asculți. I-a plăcut recenzia ta.
- Sănătate! - Mulțumesc.
- Care? - Comedia pe care a transferat-o.
- O budincă pentru Nigel. - A fost minunată.
- M-am luat puțin de ea. - A modificat-o pe baza recenziei tale.
A spus că recenzia ta a făcut-o mult mai...
Să spunem că „mai bună”.
Penelope e britanică. Tatăl ei are șase ziare.
Mama ei e baroană. Sunt prieteni buni cu familia regală.
- O să-ți spună povești. O să te distrezi. - O să-ți spun cum a fost.
- The Voice plătește. Fără favoruri! - Am înțeles.
- Voiam să spun „mai bună”. - Ne-am dat seama.
Francie. Verifică asta de două, trei, patru ori.
Dacă o dau iar în bară, găsim un alt service auto.
- Cum a fost dimineața ta? - Serios?
Încercam să sparg gheața. I-am transmis mesajul tău lui Susie.
Uite-l! Spectaculos de târziu, ca întotdeauna.
- Hărțuiește personalul. E în formă. - Cine e?
George Toledano, venerat producător al The Gordon Ford Show.
Am auzit de el. Poți să mi-l prezinți?
- Vreau să moară. - Deci ar trebui să mă prezint singură?
O moarte lungă și dureroasă.
Vreau să cadă de pe bărcuța aia pe care o numește iaht.
Nu vreau să se înece.
Vreau să plutească pe o scândură plină de așchii.
Măgarul, încrezutul, arogantul...
- George! Ce mai faci? - Mikey, băiatule. Ce mai faci?
- Ca de obicei, George. - Nu o cunosc pe această frumusețe.
Sunt noua scenaristă. Midge Maisel.
Am auzit că o să avem o nouă scenaristă.
- Îmi pare bine. Spune-mi George. - Și mie poți să-mi spui George.
Amuzant. Îmi place. Cred că o știi pe Madelyn Pugh.
- Nu cred. - A scris pentru I Love Lucy. Amuzantă.
Nancy Clark? Scrie pentru The Ann Sothern Show.
Nu cunoaște toate scenaristele.
- Mă bucur că ești aici. - Mulțumesc.
- Drăguți pantofi de barcă! - Înfrumusețezi locul ăsta.
O să anulez comanda de plante noi.
La petreceri îi place să pupe fetele, așa că ai grijă.
- Mulțumesc de avertisment. - La naiba!
Scenariștii ăia mi-au dat rahatul ăsta.
- Nu putem să aruncăm cu țigări după el? - Aprinse.
- E pericol de incendiu. - Înapoi la tablă.
Adunarea!
Vor reuși ei, Gordy. Mereu reușesc.
- Incredibil! - Doamne!
Deci, care-i faza?
- Vrea să fie scurte, nu de actualitate. - Acum ne spune?
- Am irosit dimineața. - Până la clopoțel, douăzeci în una.
- Da, vreau cafea. - Trudy, cafele!
Totul s-a închis în timpul războiului. Artele au fost decimate.
- Ai fost acolo? - Eram la Londra în timpul Blitzului.
Am văzut Luftwaffe zburând prin aer.
- Casa bunicii a fost bombardată. - Doamne!
A supraviețuit, dar am zis că s-a sfârșit lumea.
Apoi, în '44, Larry a făcut Richard al III-lea.
- Larry? - Olivier.
Am stat în primul rând și... nu știu. Credința mea în umanitate a revenit.
- Știam că-l putem bate pe Hitler. - Minunat!
- Apoi m-am culcat cu Larry. - Mai bine decât cu Hitler.
Pare o prostie, dar așa mi-am recăpătat și credința în mine.
- Ei bine... - Île Flottante din partea casei.
- Dragul meu, mulțumesc. Nota, te rog. - Imediat.
Abraham, îți spun un ultim lucru. Harold Pinter.
Aduc Aniversarea aici. Vreau s-o vezi.
Mi-ar plăcea.
Nu îl înțelege toată lumea, dar e un geniu nebun.
Și are doar 30 de ani. O vârstă atât de tânără și virilă!
Premiul Nobel e în viitorul lui.
- Voi fi acolo. - Îmi place ce aud.
Vai! S-a făcut atât de târziu!
- Face cinste The Voice. - Foarte amabil.
Ar trebui să vin cu soția mea aici. I-ar plăcea acest local.
- E foarte francofilă. - Soțul meu este francez.
Ar trebui să se cunoască. Îmi pare rău. Trebuie să plec.
Îmi rămâne mai multă Île Flottante.
Dacă știam că voi lua masa cu un bărbat încântător,
mi-aș fi programat mai mult timp.
Data viitoare nu voi face această greșeală.
Ăsta,
portofelul ăsta, e foarte vechi. Chiar trebuie să-l schimb.
Încerc să-mi amintesc cât de vechi e. Poate șapte sau opt ani.
Nu te gândești să-ți schimbi portofelul decât când primești unul cadou.
Dar, dacă nu primești unul cadou, nu-ți schimbi niciodată portofelul.
- Vă place? - Ce să-mi placă?
Desertul.
E foarte bun. Poftim.
- Ești prostuț. - Uneori, da.
Dar alteori sunt mai dramatic.
Ca Olivier. Sau nu ca Olivier. Nu sunt deloc ca Olivier.
Mai degrabă ca Buster Keaton.
Doar un clovn bătrân, trist și cu riduri.
Drăguț.
Ne mai vedem!
Sunt plecați de mult timp. E un semn bun, nu?
- Nu neapărat. Marțea trecută? - Era să nu ajungem în emisiune.
- Să-mi aduc mașina de scris? - Nu.
- Ce așteptăm? - Verdictul.
Au venit. Feriți-vă, adăpostiți-vă!
- La naiba! - Fir-ar să fie, Teddy!
- Și eu vă iubesc. - Ce s-a întâmplat?
Tipul cu panourile de replici. Monologul nu e final.
- Să-mi aduc mașina de scris? - Nu.
- Ce-a rămas? - Nimic.
- Au aruncat totul. - Să-mi bag!
Începe într-o oră.
- Trebuia să-mi aduc mașina de scris. - Evident.
E dezamăgitor, dar nu e treaba noastră să judecăm.
Treaba noastră e să scriem glume noi.
Trebuie s-o salut pe Angie Dickinson. Săracul de mine!
Bine, băieți, rundă fulger. Vechi, noi, orice aveți.
Rahat!
- Trudy, fuga! - Am ajuns deja.
- Le vrea de actualitate. - A zis că nu le vrea de actualitate.
Gordon e mare. E complex.
- Ralphy? - De actualitate. „A murit Emily Post.
„Nimeni nu știe eticheta pentru a trimite condoleanțe.”
- Nu e rea. Notează. - „Am fost la premiera unui film francez.
„Se numește Le Ha-ho-ha-ho-hoo.
„Traducerea aproximativă este Le Ha-ho-ha-ho-hoo.”
Nu e rea. Are nevoie de o continuare. Mel?
Ben-Hur, de ce să înceapă cu „H”?
Nu. Adam?
„Vești triste. Clark Gable a murit, au rămas în urmă familia și mustața lui.”
Îi plăcea de Gable. Notează. Altcineva?
Am lucrat la ceva în timpul repetiției.
- Ce-ai făcut? - Doamne!
- M-am gândit la glume. - Ghinion.
- Ne-ai adus ghinion. - Poftim?
Nu lucrăm niciodată la glume noi în timpul repetiției.
- Poftim? De ce? - Gordon sigur va refuza totul.
Gordon știa că eram în baie, scriind glume?
De asta a refuzat? E atotștiutor?
- Dacă cineva e... - Las-o să spună.
- Haide, Midge. - Mulțumesc, Alvin.
Molly Brown cea de nescufundat e un spectacol nou pe Broadway.
Plasatorii așază întâi femeile și copiii.
- Molly Brown a fost pe Titanic. - A refuzat o glumă cu ea.
- Era a mea. - Mai ai alta?
Da. Se va naște un copil la Casa Albă.
JFK Junior. Va fi o tranziție ușoară.
Personalul de la Casa Albă a învățat să schimbe scutece cu Eisenhower.
- Zece pentru efort. Cec? - Stai puțin.
- Da? - Scuze, dar ultima a fost amuzantă.
- Ba nu. - Ba da.
- N-a râs nimeni. - Publicul ar râde. E de actualitate.
O glumă nu e amuzantă pentru că așa ți se pare ție.
Nu e amuzantă pentru că mi se pare. Chiar e amuzantă.
- Știi ce înseamnă umorul? - Da, știu.
Super. Pune gluma mea cu Ben-Hur. Știu ce e umorul. E amuzantă.
- Mel... - A ta n-a fost amuzantă.
- Serios? - Nici de actualitate. Nici nouă.
N-a fost amuzantă nici când a spus-o Jack Paar.
- Alvin. - N-avem timp. Cec, hai.
„E o reclamă la detergent de vase.
- „Ați văzut-o?” - Pun pariu că ea a văzut-o.
- Da. Așteaptă telefonul dvs. - Abe, cum a fost întâlnirea?
Pune naibii mâna la gură!
- Ai fost dur. - Gabe.
- Ești bine?
Am o întrebare. Fii sincer.
Pentru că nu cunosc toate detaliile obiceiurilor teatrului din New York.
Bine.
Gestul ăsta e sexual?
Atâtea gânduri îmi vin în minte acum, Abe!
- Te întrebi de ce te întreb? - Exact.
La prânzul cu Penelope, totul mergea atât de bine!
Am vorbit despre teatru, critici și război.
Apoi a făcut asta cu mâna.
- Și ți s-a părut... - Sexual?
- Da. - Pentru că este.
Știam eu!
- Deci a fost un gest sexualizat. - Unul dintre cele mai vechi.
Poți să iei mâna acum.
Nu înțeleg.
- Nu înțeleg. Era masa de prânz. - Și?
Nimic sexual nu se întâmplă înainte de ora 19:00.
Cel mai devreme la 18:30.
Niciodată la 13:42 într-o luni.
Învăț multe despre tine.
Mă tot gândesc,
încerc să-mi amintesc dacă am zis ceva care să-i dea impresia greșită.
Am fost prea blând cu Budincă pentru Nigel? Doar de atât e nevoie?
- Și de un Bordeaux. - De unde știi că am băut vin?
- Miroși a vin. - Doamne! Am băut vin.
Nu s-a dat niciodată la mine. Terrence, Penelope s-a dat la tine?
- Știe că sunt homosexual. - De când?
- De la naștere. - Ești căsătorit.
Mi-am părăsit soția. Locuiesc cu Maury acum.
De la contabilitate. Care e răcit. Trebuie să vorbim mai mult.
Gabe, ce-i spun soției mele?
- Soției tale? - Da, soției mele.
- Nimic. Abe, nu s-a întâmplat nimic. - Nu, dar ceva s-a întâmplat.
- Dar nu s-a întâmplat nimic. - O să-și dea seama. O să simtă.
Abe, nu-i spune despre Penelope.
Despre noi doi acum, da, dar nu despre ea.
N-o să te pun în situația asta.
- Ești prea tentant. - Gabe.
- A trecut totul. - Poate.
- A trecut. Spune după mine. - A trecut.
Bine.
- Maury nu era însurat? - Locuia cu sora lui.
Sora lui? Nu sunt la curent cu nimic.
- A ieșit. - A ieșit.
A ieșit.
- Unde e Adam? - Unde e?
Începe emisiunea.
- Vorbeam cu părinții mei. - Ce, ai 14 ani?
Eliberați culoarele. Dacă trebuie să plecați, ieșiți în liniște.
Ieșirile de urgență sunt pe ambele laturi, în spate.
Faceți mult zgomot, să-i arătați lui Gordon că vă bucurați să fiți aici.
- Avem un monolog? - Habar n-am.
Un public grozav!
Râdeți la orice vi se pare amuzant și aplaudați când aprindem indicatorul.
N-am aprins indicatorul. Nu ascultați ordinele.
Avem o emisiune grozavă azi. Ne vedem imediat.
Bun. Deci: Clark Gable, Emily Post, NASA, automatul, penultima.
Dennis pericolul public roșu a trecut de cenzură?
- N-a fost semnalat. - Spunem că e comunist.
- Nimic. - Pune-o în emisiune.
Adaug o glumă despre pălăria doamnei. O poartă ca să fie observată.
- Am înțeles. Teddy? - Îmi place asta.
- Bravo! - Cavaleria și-a făcut iar datoria.
- În ultima clipă. - Ne ține în alertă.
- La locurile voastre. - Scuze pentru mai devreme.
Am întrebat un prieten. Paar a făcut gluma aia. Rahat!
- Teddy, pozezi pentru Kamasutra? - Du-te naibii, Mel.
Doamnelor și domnilor, The Gordon Ford Show.
Invitații din această seară:
Angie Dickinson, Steve Lawrence și scriitorul Ray Bradbury.
Gazda dvs., Gordon Ford!
Mulțumesc tuturor că ați venit. E atmosferă de sărbătoare în New York.
Toate luminițele și vitrinele,
castanele coapte la focul făcut în tomberon.
Nu-i place să stăm unde ne vede.
Mama ta pare atât de bătrână!
Tipul mi-a luat portofelul, mi l-a înapoiat ambalat. Cu fundă și tot.
George, ai fost jefuit. Ți-ai luat înapoi Magna Carta originală?
- Ți-am spus să nu o iei cu tine. - M-am păcălit.
Vești triste. Clark Gable a murit. Au rămas în urmă familia și mustața lui.
Doamnă, aveți pălărie sau v-a luat foc părul?
Vă putem ajuta. Sunt pompieri afară.
Vă pot uda gratis.
Ce face Chaim? Ce face băiețelul meu?
E cel mai grozav omuleț de pe planetă.
Trebuia să-l fi văzut. Se juca cu o minge de baschet.
E așa micuț, încât s-a rostogolit pe ea și a făcut o tumbă.
Aș vrea să fi văzut asta.
Mingea a aterizat pe el. Nu i-a dat drumul. Era prea drăguț.
Te-am sunat să te întreb ceva, apoi te las.
- Sigur. - Poți face un raid asupra unui inamic?
Poftim?
Știu că agenții CIA sunt ocupați. N-aș întreba dacă n-ar fi important.
Mamă, ce? Sunt analist. Ți-am spus de un milion de ori.
Nu am nevoie de detalii. Respect confidențialitatea.
Despre ce vorbești?
E vorba de... să-i spunem gașca cu care am de-a face.
Ceva rapid, neașteptat, dar serios. Un atac rapid și dur.
Îți răspund scurt, mamă: nu pot ordona un raid.
Pot vorbi la departamentul pentru raiduri?
- Poți să-mi dai numărul. - Nu avem așa ceva.
Cine naiba e în gașca asta?
Niște femei. Se întâlnesc ocazional în Coney Island.
Am zis că, dacă știu că sunt acolo, ai putea să bombardezi locul.
- Mamă, sunt la serviciu. - Perfect. Poți ruga un coleg?
Uneori monitorizează apelurile. Nu putem vorbi despre asta.
Să sun mai târziu? Putem folosi un cod.
- Ce zici de „florăreasa”? - Nu.
Să ne întâlnim în parc, la asfințit? Am citit că așa fac spionii.
Nu pot continua această conversație.
A venit tatăl tău. Abe, vrei să-l saluți pe Noah?
- Salut! - Ce se întâmplă?
- Abe? - Bună!
- Ești bine? - Da, mulțumesc. Cum a fost ziua ta?
Ai găsit perechi potrivite la salonul de ceai?
Da. Am fost la salonul de ceai.
- Cum a fost ceaiul? - Foarte bun.
Am fost cu Corinne, și era exact cum e dintotdeauna. Foarte frumos.
Foarte bine.
- Ai avut o zi bună? - O zi de luni obișnuită.
Am mâncat desert la birou. Am scris niște... Ca de obicei.
- Ce desert ai mâncat? - Am spus desert? Prânzul, am vrut să zic.
Vrei să ieșim la cină?
Rose, e groaznic.
Nu am vrut să-ți spun pentru că nu am vrut să te îngrijorez.
A fost tulburător să văd localul arzând.
Și mirosul... Ceai și cenușă.
Mie poți să-mi spui mereu orice.
Salonul de ceai era biroul meu. Mă întâlneam cu toți clienții acolo.
Nu știu ce-o să fac fără el. Mirosea a tort de nuntă acolo.
Abe, ce e asta?
Un gest drăgăstos, sexualizat.
E trecut de 19:00. Trebuie să fac ceva și eu?
- Cred că e opțional. - Bine.
- Ți-am zis eu că ies la bar. - Dar e în regulă.
Hainele tale au fost făcute pentru stat jos, și în bar stai jos, nu?
Poți, cu fusta evazată.
M-am săturat să fiu luată peste picior pentru că mă gândesc la rochii.
- Deci ei ies la Toots Shor? - Vin aici pentru că Gordon nu vine.
S-a certat cu Toots și nu vine aici.
- E sanctuarul lor. - Trebuie să merg și eu acolo. E bun.
- Susie, slujba e ciudată. - Cum așa?
- Nu li se pare că sunt amuzantă. - Lui Gordon trebuie să îi pari amuzantă.
Ziua de azi parcă a fost o săptămână, și o iau de la capăt mâine.
Și ziua următoare, și tot așa.
Vezi să nu mă mai suni să mă întrebi cu ce te îmbraci mâine.
- Nu. - Du-te să vorbești cu ei, fă-ți prieteni.
Ai încredere în tine. Îți place publicul. Consideră-i publicul tău.
- Folosește-i. - O să încerc.
- Pa! - Pa.
E în fața mea, cumpără aceeași conservă de ton în fiecare zi, 89 de cenți.
Numără bănuții.
Unu, doi... Am pierdut șirul. Unu, doi... Înnebunesc.
- Sigur? - M-au învățat manierele la Harvard.
Și limba greacă, foarte utilă, și cum să lovești un fluturaș.
Nu e nicio bombă dedesubt, nu?
Glumești? Pe bune?
- S-a împăcat cu Toots? - Nu, din câte știu eu.
L-am auzit zicând că Toots e ditamai grăsanul acum două săptămâni.
Erau să se bată.
- Ce s-a schimbat? - Salut!
- Salut, Gordon! - Drum lung, dar am reușit.
Soția lui Alvin a zis asta în noaptea nunții.
- Da, așa a zis. - Gordon, îți place gluma cu automatul?
- Nu în mod deosebit. - Bine. Era a lui Adam.
- S-a râs. Înseamnă că e amuzantă. - Îți zic eu ce e amuzant.
Mike mi-a dat filmul 2000 Year Old Man. Cu Mel Brooks. Foarte amuzant.
Chiar foarte amuzant.
- Cel mai amuzant... - N-am zis că Mel Brooks nu e amuzant.
Dar nu face doi bani fără Carl Reiner.
Fără el, Mel ar aștepta stingher în tăcere, recitând replica.
- Da, ar fi nasol. - Renunță.
- Bună! - Bună!
- Cum se poartă băieții cu tine? - Grozav.
Minți ea.
Sunt scenariști buni. Mă bucur că sunt aici.
- Învăț multe. - Plăcerea e a noastră.
Dacă-ți fac probleme, vii la mine.
Bine.
Iau ceva de băut. Fac cinste cu următoarea rundă.
- Ești amabil. - Frumos din partea ta, șefu'.
- Ce s-a schimbat? Asta s-a schimbat. - Ce?
Totul a rămas la fel, în afară de factorul X.
- Am aflat cât e X. - X? Nu sunt X.
- Ia te uită! - Mă bucur să te revăd, Gordon.
- Arăți bine. - Mereu.
- O să-mi fie dor de barul ăsta. - Mergem la pubul irlandez.
Nu mai suport muzica de spiriduși. O să înnebunesc.
Vă puteți întoarce aici.
- Localul de pe 59? - Vă puteți întoarce aici.
- PJ Clarke? - Îți măsoară băutura în pahar.
Nu sunt X.
Să mănânci ceva - Midge
Am o nouă slujbă. Și nu e distractivă deloc.
Nu toate slujbele trebuie să fie distractive.
O asistentă care introduce un cateter nu se gândește:
„Arăta mult mai distractiv în broșură.”
Și toți sunt bărbați.
Lucrez într-o cameră cu bărbați și niciunul dintre ei nu e amabil
și nu-mi arată cum merge treaba.
Până acum, niciunul n-a vrut să se culce cu mine.
Măcar atât să facă. Cine i-a crescut, nu sălbaticii?
Se va naște un copil la Casa Albă.
Micul JFK Junior. Va fi o tranziție ușoară.
Personalul de la Casa Albă a învățat să schimbe scutece cu Eisenhower.
Știam eu că e amuzantă.
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Robert Ciubotaru