Posledně jsem musel vyhodit jednoho hosta, protože nebyl prostor.
Je to nebezpečné.
Jednou jsem musel vyhodit Jackieho Gleasona a ten mě pak vyhodil až na Měsíc.
Ano. Celý týden jsem byl pochroumaný a promrzlý.
Ameriky se zmocňuje chladné počasí.
Silnice jsou vlhčí, než Richard Nixon během televizních debat.
Vítězem za nejhorší vtip se stává...
Vzkáže zítra někdo The Shirelles, že je mám pořád rád?
Po monologu čeká kapela až příliš dlouho.
Musí zrychlit, ať tam nestojím jak kůl v plotě.
Pořád opakuju, že mají navazovat rychleji. Promluvím si s Tonym.
A nezkracuje Teddy svoje vtipy, nebo mě šálí zrak?
Zkracuje. Taky jsem si toho všiml. Promluvím s ním.
A co ten vtip o Kerouacovi, proč se nesmáli víc?
- Možná ho neznají. - Vždyť píše bestsellery.
Já ho znám.
Musíme přestat používat zastaralé reference.
Dobře řečeno, Gordy.
- Uvidíme se u Tootse? - Musím domů. Stará je nemocná.
- Vypadala v pořádku, když jsme se viděli. - Moc vtipný.
Tally tam má chybu. Gordon ten vtip zahodil.
- Promiň, Cess. - I tak má víc vtipů, než ty.
- Tohle není soutěž. - Samozřejmě, že je.
- Víš, co to znamená. - Maiselová je na nule.
- To bude rekord. - Jo.
- Ještě jednou díky, Midge. - Zase ti neprošly vtipy?
Ne, ale vím, kdo je Jack Kerouac.
Kdo?
Úžasná paní Maiselová
IZRAEL, 1984
Dnes máme senzační sklizeň.
Bůh se podíval dolů a usmál se.
Ethane!
Ukaž se mi, Ethane.
Mami, víš, že tady mají letiště.
- Vždyť je skoro až v Egyptě, to je daleko. - Ethane!
To je v pořádku! Je to jen moje matka! Přiletěla z New Yorku.
Dělají, jako by nikdy neviděli židovskou matku.
No, tohle je Izrael, mami.
Lidi vystraší, když se tu zničehonic objeví vrtulník.
Kdo by útočil na salátovou farmu?
Zdravím posedlí antisemité, kteří chtějí salát?
- To tam bude jen tak čekat? - Má knížku. Nudit se nebude.
Všechny nás zaskočilo, když začaly růst pastináky.
Člověk si myslí, že zasadil křen, a on vyroste pastinák.
Cesty Boží jsou nevyzpytatelné.
- Vlastně jsme si jen popletli semínka. - Dobře. Zas tak moc ses nezměnil.
Jak ti jde studium? Už jsi rabín?
- Ještě ne. - Studuješ na té rabínské škole už roky.
- Není to rabínská škola. - Na vysokou jsi nešel.
To studium na rabína snad trvá déle, než studium na právníka?
- Ano. - Ano.
Díky za odpověď.
Přesně o půl sedmé večer pro tebe přijedou. Máš ten oblek ode mě?
- Mám, ale... - Netrap mě.
Nestává se každý den, že Židovská federace ocení tvou matku,
a tak chci, aby můj syn vypadal hezky.
Nezapomeň se oholit a umýt. Dvakrát. Vypadá to, že něco už možná nevydrhneš.
Pracuji na polích. Práce šlechtí.
K mojí práci patří místnost lidí, kteří zírají na mé dvě hlávky zelí.
Přizpůsobila jsem to tvému zaměření.
- Proč říkáš takové věci? - Ještě, že neodebíráš Playboy.
Mám menší novinku. Chavo! Chavo.
Mami, rád bych ti představil...
- Nech mě hádat. Chavu? - Budeme se brát.
- Říkal jsi menší novinku? - Ráda vás poznávám, paní Maiselová.
Ty se budeš ženit?
- Ano, po sklizni. - To mi nic neřekne.
Vidím, že o manželství nemluvíte ráda.
- Ethan mi řekl o vašem rozvodu. - O kterém?
Necítit bolest znamená nebýt člověkem.
Předpokládám, že to mělo hloubku.
Takže, Chavo, jsou vaši také zemědělci?
Ne. Z Tel Avivu jsme se přestěhovali do Minnesoty.
Otec byl primářem na chirurgii na klinice Mayo.
Vrátila jsem se kvůli armádě. Skoro jsem nebojovala.
Zlomila jsem si nohu, protože se mi padák neotevřel včas.
Ztratila jsem se své četě, tak jsem vyšplhala na strom a přenocovala tam.
- Pořád si mě kvůli tomu dobírají. - To budeš poslouchat navěky.
Tak, už musím jít. Doprovodíš maminku k vrtulníku, Ethane?
Té buď věrný, nebo ti urve kulky a zasadí si je vedle cibule.
Budu jí věrný na věky věků.
Uvidíme se o půl sedmé. Přesně. A nezapomeň ten oblek.
Kéž bys mi řekl, že máš snoubenku.
Promiň.
- Nelíbí se mi. - No, je to moje matka.
Tohle je k smíchu. Vždyť je ještě malý.
Dětem se říká, co mají dělat. Ne že je k tomu oklameš.
Tohle nám poradil školní psycholog.
Uděláme z toho hru. Pokaždé bude spát o kousek blíže svému pokoji,
dokud nebude nakonec spát u sebe. Pak vyhraje.
- Tady. - Měli bychom ho poslat do nové školy.
- Všude si pomyslí, že jsme špatní rodiče. - Proč?
Jsme rozvedení. Komička, která byla ve vězení, a majitel klubu.
Přinutíme svého syna spát na zemi a najednou jsme Ozzie a Harriet?
- Máš lepší nápad? - Říct mu, ať spí u sebe.
To mě nenapadlo. Není divu, že svět řídí muži.
Tady.
Měl si s ním promluvit sám.
S tím školním psychologem? Ani náhodou.
Nechci, aby ho pobláznil nějaký šarlatán.
Do pěti minut ho přesvědčí, že jsme tu všichni blázni.
- Slyšeli jste to? - Co, mami?
Já jen... Nic. Kdo si dá čaj?
Chodit k psychologovi je slabost.
Svůj názor jsi projevil dost jasně.
A opovaž se to zmínit v nějakém svém vtipu.
Proč jsi tak rozmrzelý? Tady.
Jde o Moishe a Shirley?
Myslíš nezastavitelnou sílu a nehybatelný předmět?
Dovádí mě k šílenství.
Žijí ve stejném domě, ale nepromluví spolu.
Všechno řeší přese mě.
Celé ráno jsem s nimi řešil, jakou teplotu chtějí na noc. 18 nebo 19 stupňů.
Kvůli jednomu stupni jsem ztratil hodinu a půl.
Slyšeli jste to? Takový úder nebo rána.
- To byly vchodové dveře, Rose. - Ale kdo přišel?
To jsi ty, Abe.
Co tam děláte?
- Mluvili jsme s Ethanovým školním... - To je jedno. Nemůžu ani předstírat zájem.
Tati... To jsem jen já, mami.
- Děje se něco, tati? - Popletl jsem jméno Carol Channingové.
- Jak? - Hodně! Záleží na tom?
Udělal jsem to já a noviny tam přidají opravu.
- Kterou si budou moct přečíst všichni. - A bude to vůbec někdo číst?
Samozřejmě, že ano! Já vždycky začnu tím, že přečtu opravy.
Tak zjistíš, kdo je idiot.
Doteď jsem byl v The Voice jediný,
kdo nikdy nic neopravoval.
Teď jsem taky idiot.
Možná s nimi budeš moct sedět při obědě.
Podívej se na to.
„V pondělí byla Carol Channingová chybně napsána s jedním ‚n‘ místo dvou.“
Jsem teď jako Hester Prynnová. Se dvěma ‚n‘, mimochodem.
Nepamatuju si, kdy jsem naposledy udělal takovou chybu.
No tak.
Ne za celých 25 let na vysoké, na střední a na základní škole...
Možná jsem si něco spletl ve školce,
ale na to nejsou záznamy. Prověřil jsem si to.
Jste rozvedení. Co tu děláš?
- Ethanův školní psycholog... - Říkal jsem, že mě to nezajímá!
Tentokrát jste to už museli slyšet. Jako by někdo vystřelil nebo tasil meč.
Spadly mi papíry.
Ty... Snažíš se mě přivést k šílenství, Abe Weissmane?
Tohle musím zakomponovat do nějakého vtipu, stůj co stůj.
Musel opakovat školku. Propadl z prstíkových obrázků.
- Něco jiného. - Propadl z půjčování.
Propadl ze svačiny. Každý den něco.
- Jak se píše „dezorientovaný“? - Jsi o dva vtipy pozadu?
Mysl jako z oceli.
- Zadek jako mísa špaget. - To říká ten pravý.
Přestaňte s tím, potřebujeme ještě jeden. Soustřeďte se. Cokoliv.
No...
- To je jedno. - Do toho.
Každá myšlenka je majetkem téhle show.
Dobře, no...
Mel Blanc, dabér králíčka Bugse, měl autonehodu.
Zotavuje se, ale úřady stále zpochybňují dabing Elmera Fudda.
- Ten se mi líbí. Dáme to tam. - Jo, je to dobrý.
Dáme to tam? Když říkáš dát to tam, myslíš dát to tam? Drž hubu, Mele.
Jo, bylo to dobré. Jde to tam.
- Jen to musí schválit ten nahoře. - Tady je.
- Smrdí to tu jak sloní prdel. - Trudy, připravená?
Sem s tím.
Dobře.
- Dobrá práce, lidi. - Bylo to ale o fous.
Jsme nejlepší v oboru.
- Dáme si pauzu. - Matka mi třikrát volala.
- Ty zpíváš? - Víš, že zpívám.
- Kdy jsem tě slyšela zpívat? - Ve školních hrách.
Nepamatuješ si, jak jsem byla populární?
Pamatuju si, že jsi byla v kapele, ale ne, že jsi zpívala.
Vždycky mi kazíš sny.
Děláš to neustále.
Jsem v téhle díře, protože mi nikdo nikdy nepomáhá.
Pokusím se ti něco najít, slibuju.
Dodrž to. Co Skint umřel, tak jsem zranitelná.
Počkej, Skint je mrtvej? Tvůj manžel a můj švagr?
- Minulý týden. - A ty jsi mi nic neřekla?
- Z přirozených příčin, co na to říct? - Zavolám ti později.
Susie, co myslíš, je tenhle vzor moc divoký?
Výzdoba je Dinahina práce. Tu jedinou to zajímá.
Děkuji. Susie Myersonová a spol. Ahoj, Midge. Je tady.
- Copak? - Vzali můj vtip.
- Konečně. - Trvalo mi to čtyři týdny.
Ne, to oni si uvědomili, že jim neupadnou šulínci, když tam dají vtip od ženské.
Dneska se musíš dívat. Dinah taky.
Postarám se o to, Miriam. Musím jít. Přišla tvoje matka.
- Moc vtipné. Ahoj. - Ahoj.
- Rose. - Snažila jsem se sem dovolat. Nešlo to.
Obchod mi kvete. Je to tady hotová profesionální kancelář.
Že na mě serete? Já seru na vás a na váš oslí odvoz
a na jeho oslí sestru!
Pojďte dál. Posaďte se.
Tak, co se děje?
Susie, jste ten nejzuřivější člověk, co znám.
- Fajn. - A stýkáte se s dalšími zuřivými lidmi.
Vždycky je kolem vás děsivá aura.
- Kam tím směřujete? - Mohla byste mi pomoct sehnat zbraň?
- Cože? - Nic extra a nic moc těžkého.
Musí být skladná, k rychlému tasení.
Jste pravačka, nebo levačka, zlato?
Rose, proč potřebujete zbraň?
Namíchla jsem pár lidí v práci,
zasahovala do věcí ne úplně milým lidem.
Takže ty stařenky zastřelíte?
Nechci je zastřelit, jen vyděsit. Trošku jim s ní zamávat před očima.
Ukazování je taky efektivní. A v base nebudete tak dlouho.
To myslíte vážně? Ticho.
- Vyhrožovaly mně a mé rodině. - No tak.
Abea zahnaly do kouta a kritizovaly před ním Tóru.
Zrušily nám lety, nedošla k nám pošla, z čistírny dostáváme hadry.
- Kdo ne? - Myslím, že vypálily čajovnu.
- Počkat, ony vypálily mou čajovnu? - Ano.
S tou vynikající vanilkovou šlehačkou s náznakem muškátového oříšku?
- Lehla popelem. - Já chtěla investovat!
- Je pryč. - Doprdele.
Zabiju vás, rozumíte mi?
Omlouvám se za to moje vyjadřování před chvílí.
Trošku se to zvrtlo.
- Všechno v pořádku? - To byla pokladna.
Kamelot. Stará chtěla lístky. A ti lidi vůbec nereagují na výhrůžky.
Prosím, hlavně nevystřílej žádnou ženskou sešlost.
Teď budete potřebovat nějakou novou kancelář, když jste přišla o čajovnu, co?
Na pár dní. Postačil by mi stůl a telefon.
- Hej, Maggie! - Ano?
Posílám k tobě Midgeinu matku. Udělej tam pro ni místo.
- Cože? - Prostě jí otevři ty zatracené dveře.
Na konci chodby doprava.
Děkuji, Susie. Moc krásné. Damašek?
- Já to říkala. - Jsem tu v menšině.
Tyrani. Jak já je nesnáším. Trýznit hodnou, šílenou dámu jako Rose.
- Nemůžeš jí sehnat zbraň. - Ne, samozřejmě, že ne.
Tak, co takhle...
Oni? Ne, ne...
Proč ne?
Ne, to nechci.
Víte, že rozumíme tomu vašemu mumlání, že jo?
Máme se do toho vložit?
- Ne. - Možná.
Víte to jistě?
Kdo je tahle dámička, co mi tu přestavuje nábytek?
Prostě to s ní chvíli vydrž.
To je perfektní, Susie! Děkuji.
To je Midgeina máma?
Nemám tu pro vás žádnou práci, chlapi.
Dobře, dobře.
Mohl jsi přijít za mnou. Já ti lístky seženu.
Znám se s Robertem Goulem.
- Fakt? - O sobotách spolu hrajeme golf.
Dobře se bavte.
Buďte slyšet a ukažte Gordonovi a všem divákům u obrazovek,
že si to tu užíváte. Užijte si show.
Hej, Teddy, můžeš mi schovat kartu s mým vtipem?
- Je to můj první ve vysílání. - Rád. To musí být vzrušující.
To teda je.
Dámy a pánové, je tu Show Gordona Forda!
Dnešními hosty jsou Pat Boone z Mnoha lásek Dobieho Gillise, Bob Denver
a komik Lester Simms.
A tady je váš moderátor, Gordon Ford!
Takže, prezident John F. Kennedy.
Bude zvláštní mít katolického prezidenta z Massachusetts.
Obávám se, že bude slibovat věrnost Red Sox.
Toto bylo ve zprávách.
V rámci přípravy na boj s kubánskými partyzány
americká armáda nedávno zakoupila bombardér B-52
a 10 000 banánů.
Aby dole neměli hlad.
Mel Blanc, dabér králíčka Bugse, měl autonehodu.
Zotavuje se, ale úřady stále zpochybňují dabing Felmera...
To je ta nová postava. Felmer.
Pomocník prasátka Forkyho. Je to vtipálek.
Když už jsme u těch pohádek, Disney nedávno vydal 101 dalmatinů.
Hodně lidem se to líbí, ale já na tom našel pár černých puntíků.
Ale to bude jen mnou.
- Hej, Midge, tady máš tu kartu. - Díky, Teddy.
- Zarámuješ si to? - Nebo to využiju na podpal.
Dobře.
- Bylo to tak hlasité? - Hlasitější.
- Vy! - Ano.
Nemáte se čeho bát.
Zkrátka se na Gordyho usmějte a on na to zapomene.
- Myslíte? Děkuji. - Vím to.
Jestli tu chceš zůstat, lez jim do zadku.
- Ale George říkal... - George je na omylu.
O všem. Říkám ti, lez jim do zadku.
Lez jim do zadku tak, jako nikdy předtím.
Někdo tu bude v jednu odpoledne, aby to převzal. Ne, ne před jednou.
Protože jsme noční klub, ne školka.
Dobře, uvidíme se v jednu.
Co potřebuješ?
Pamatuješ si jak jsme otevřeli klub,
jak jsme řešili, co si od toho představujeme?
- Dobrá hudba, super klientela. - Ano, vzpomínám si.
Zejména ta super klientela.
Možná nám jeden její prvek
zkazí naši sváteční atmosféru.
- Sakra, mormoni jsou zpátky? - Kéž by.
Někteří lidé říkají, že by se telecí mělo solit až na konci.
Na co čekají? Vždyť jim může zatím spadnout střecha.
Mimozemšťané je můžou strefit do zadku.
Pak umřou s neosoleným telecím na krku.
Mami, co tady děláš?
Joelku, užívám si se svými novými kamarády,
ať už se jmenují jakkoliv.
Jsou odněkud a přišli sem něco oslavit.
- Archie. Můžu to vzít? - Jo.
Zkus si to a přehnu si tě přes koleno a dostaneš na holou.
Když byl malý, tolik se bál mého hřebene,
že se schovával ve skříni s mou parukou na hlavě a doufal, že ho nevidím.
Zdravím, vy vypadáte, jako byste měl zvracet.
Dejte si sendvič.
Ještě někdo má hlad?
Vážně bys tu měl prodávat něco na zub, Joeli.
Ale to bys musel rozsvítit, aby si mohli přečíst menu.
Je tu taková tma, že nevidím svoje myšlenky.
Mami, jak dlouho to bylo v té kabelce?
Bože!
- Tady máte. - Nic jsem si neobjednala.
Myslel jsem, že něco teplého...
Už mám po krk chlapů, co mi říkají, co si myslí.
- Promiňte. - Myslím, že byste si to měl dát vy.
To si myslím já.
Dobrý den, já jsem Shirley Maiselová. To je můj syn, Joel. Patří mu to tady.
Moc se tu už nebude zdržovat, protože brzy bude mít miminko.
Bude doma měnit plenky.
- Mami! - A už zase to jeho „mami“.
- Jdi domů. Prosím. - V tom domě se nedá vydržet.
- Musíte to nějak vyřešit. - On do důchodu nepůjde.
Samozřejmě, že ne. To nikdy nechtěl.
Chcípne v práci, kde bude řvát na své dodavatele. Smiř se s tím.
Taky jsou to pěkní blbečci.
Zavolám ti taxíka.
- Jak to, že ona tu může zůstat? - Ona tady pracuje.
- Proč? - Proč co?
Proč pracujete pro mého syna? Je to divné.
Máte spolu vy dva nějakou úchylnou aférku?
Pane Maisele, doufám, že vaše matka rozchodí ránu pěstí.
To si pište.
Hej, ne!
Nechce vůbec odejít. Hodně toho vypila.
- Božínku. - Má s sebou plesnivé jídlo.
Rozdává to všem, co vypadají opile.
- To bude pěkně smrtící taška. - Snaží se mi tu rozsvítit.
Pořád chce nějaký mop. Nelíbí se jí kapela.
Všichni musí být ve svetru. A pokusila se zbít paní Moskowitzovou.
- To zní jako férový boj. - Tati.
Pokud v tom bude pokračovat, přijdu o bar. Pomoz mi s ní, prosím.
- Jdu na to. - Díky.
Našla jsem ten mop.
Děláš si legraci?
Proto se nikdy nebudu zabývat hokejem, protože to je město baseballu.
Promiňte, co si obvykle pan Ford dává?
- Ředěný bourbon. - Tak jednu sklenku, prosím.
A neřeďte to tolik.
Není to, co chci, ale to, co se stane.
- To Yanks. - Bez Stengela?
Bez Stengela jim bude líp.
- Říká se, že se přátelí s Mets. - Co jsou zač Mets?
Gordone, omlouvám se, že ruším.
- Zdravím. - Zdravím. A ano, rušíte.
Jistě, ale přicházím s dary. Bourbon a olivová ratolest.
To už mám, díky.
- To je trapas. - A klube se z toho větší trapas.
Chtěla jsem se omluvit za to zaúpění. Bylo to zcela neprofesionální.
Zaúpěla během vysílání.
- Hloupě a nedobrovolně. - Takže vás někdo donutil?
Ne, ale měla jsem důvod.
Praskla vám voda?
Nechápu, jak to vy ženy zvládáte.
Ne, totiž, byl to můj první vtip ve vysílání a co se stalo, stalo se...
- Nechala jsem se unést. - To byl váš první?
Už jste u nás týdny.
- Jsou nároční. - Jsou nejlepší.
Rozhodně. Jen jsem byla trochu zklamaná, když jste se přeřekl.
To je vše a prosím, přijměte mou omluvu, ať se stane cokoliv.
Dobře, přijímám vaši omluvu.
A omlouvám se, že jsem rušila.
Nechte to tu. Ten vtip by byl blbý, i kdybych se nepřeřekl.
- To teda ne. - Co tím myslíte? To si pište, že ano.
Byl dobrý. Pokazil to ten váš Felmer.
- Já to nepokazil. - Pokazil.
- Ne. - Teď ten vtip chci slyšet.
Jsem komička. Znám rytmus.
- Ten vtip jste pokazil. - Rozesmál jsem je.
- Tím, že jste to zkazil. - To bylo naschvál.
Pokazil jste dobrý vtip, abyste jim dokázal, že jste ho pokazil?
Mají to rádi. Jsem pak lidštější. A je to rozesmálo.
- Ale špatným smíchem. - Žádný takový neexistuje.
Bylo to z lítosti. Taky to dělám.
Kdybyste to nepokazil, smáli by se správně.
Ten vtip by i tak stál za prd.
- Tak proč jste ho schválil? - Cože?
Schválíte každý vtip.
Schválil jste vtip, o kterém jste věděl, že stojí za prd?
To jste to schválil, aniž byste věděl, že se vám to nezamlouvá,
takže jste se snažil z nich dostat aspoň špatný smích?
Neexistuje žádný špatný smích!
To víte, že existuje.
Špatný smích následuje po blbém vtipu, aby nebylo ticho.
To je zatraceně špatný smích.
Tak hele, slečno, které po půl roce konečně schválili vtip.
Nevyznáte se v kalendáři? Je to jen měsíc.
Tohle už dělám hodně dlouho. Jsem profesionální umělec!
Kdo udělal chybu a nepřizná to.
Hnusnej drink.
Neexistují špatné smíchy!
Psal jsem pozdě do noci a během toho jsem studoval pravidla pravopisu.
Doufám, že to odčiní aspoň nějaké škody.
Napsal jsi špatně Channingová. Nemyslíš, že to moc prožíváš?
- Podle Pravidel ne. - Poslyš, věci se mají takhle.
Nemůžu publikovat omluvu o 1 500 slovech, protože jsi vynechal jedno „n“.
- Na kolik slov by to mělo být? - Tak na patnáct?
Na patnáct?
Toto je vaše operátorka. Na lince máte naléhavý hovor od Susie Myersonové.
- Ne, děkuji. - Vyčkejte chviličku.
- Ne, nemám zájem. - Neměl by sis aspoň poslechnout, o co jde?
Probíráme můj naléhavý případ.
- Haló? - Haló?
- Kdo to je? Volám Midge. - To je Abe. Jsem na drátě.
Celý den máš obsazenou linku.
Začal jsem obvolávat všechny naše čtenáře, jednoho po druhém,
- abych se jim osobně omluvil. - Panebože.
- Zavolej Midge k telefonu, prosím. - Dobře.
- Miriam! - Sbohem, Abe. Patnáct slov.
To je Susie.
- Ahoj. - Pohádala ses včera
s Gordonem Fordem v Toots Shor’s před všemi z šoubyznysu?
- Jak to víš? - Je to v novinách.
„Obvyklé hýření v klubu Toots
„se v porovnání s včerejší roztržkou mezi panem Fordem
a jeho drzou scénáristkou zdá mírné.“
- Bez kontextu to zní blbě. - Tak mi řekni kontext.
Pokazil můj vtip. Ve vysílání. A já zaúpěla. Ve vysílání.
Byla to chyba a já se mu za to omluvila.
„V tomto šokujícím okamžiku ztratil populární televizní moderátor
své pověstné pevné nervy.
Scenáristka možná bude muset oprášit svůj životopis
v jiném zaměstnání, v jiném městě, v jiném státě.“
Panebože.
Z těch článků si tu můžu udělat pěknou kolekci výstřižků.
Pomoz mi. Co mám dělat? Znovu se omluvit?
Raději ne, teď už vím, že to není tvoje silná stránka.
V pondělí tam musím jít, ne? Musím se tam ukázat.
- Jo a přines si krabici. - Na co?
Až tě vyhodí, budeš potřebovat krabici na svoje věci.
No, já nemám ani kancelář. Nějaká menší krabice bude stačit.
Jsem ráda, že jsme vyřešili detaily tvého vyhazovu, včetně velikosti krabice.
- Myslíš, že mě vyhodí? - Obvolám pár lidí.
Je sobota,
takže všichni ti zmrdi jsou touhle dobou na golfu nebo si honí na lodi.
- Kurva. - Co?
Myslíš, že to jsou oni?
- Hlavně nepanikař. Pak se ozvu. - Dobře. Tak zatím.
Susie Myersonová a spol.
Počkat, co?
Jít kam?
- Kdo jste? - Kdo jste vy?
- Jsem Susie Myersonová. - Nekecejte.
Ne.
- Vy? - Jo, proč?
Myslela jsem, že jste vyšší, silnější, i když...
- Bacha na jazyk. Kdo sakra jste? - Moc vtipné.
Mimochodem, děkuji za dárek, moc chytré.
- Jaký dárek? - Ten telefonát.
Někdo mi řekl, že před dveřmi na mě čeká dárek od Susie Myersonové.
Otevřu je a vrhne se na mě celá četa cajtů s obviněním za to, co jsem neudělala.
Ach, tenhle dárek. Nemáte zač, slečno...
Molly je mrtvá.
- Kdo je Molly? - Moje irská společnice.
Stalo se jí to stejné, ale dostala infarkt a na místě umřela.
Ježiši.
Naše židovská přítelkyně míří do Argentiny. Paní M se vypařila.
- Co jste vy lidi sakra zač? - Jak to myslíte, co jsme zač?
Není za tím Rose Weissmanová?
Ano, to ona mě poslala.
- Jste si jistá? - V životě není nic stoprocentně jisté.
Je to úplná kravina, mimochodem.
Obvinit mě z nějakého blbého požáru v čajovně?
To vám nevyjde.
Počkat. To jste byla vy?
To vy jste vypálila nejlepší čajovnu v historii lidstva?
- Ochutnala jste vůbec tu jejich šlehačku? - Cože?
Nevím, čím to bylo, jestli větší porcí smetany nebo cukru?
Nebo obou? Možná tou špetkou muškátového oříšku.
Bůh ví, že jsem to zkoušela udělat doma a selhala jsem,
ale na té jejich šlehačce něco je.
Doufám, že dostanete elektrické křeslo.
Nevěděla jsem, že má Rose ochranku.
To teda má. A zbraň. A nebojí se ji použít.
Dobře, fajn, dostala jste mě.
Můžeme se už dostat k jádru věci?
Jaké věci?
Rose Weissmanová si může nechat Upper West Side.
Nemůže ale překročit přes 125. nebo 60. ulici.
Bez Molly si teď může nechat Hell’s Kitchen,
ale ať si opráší limericky a Velký irský hladomor.
Co, není to dost dobré?
Já jsem jen gorila. Zeptám se Rose a uvidím, co na to řekne ona.
Gorila. Že mě to nenapadlo.
Nikdy to nikoho nenapadne.
- Vypadáte na to. - No, ráda jsem vás poznala.
Sluší vám to. Starším ženám většinou pruhy nesluší.
Vyřiďte Rose, že to je dobrá nabídka.
Jestli vás právě chytli, proč nejste ještě na stanici?
Není to poprvé.
- Tohle jsem nečekal. - Nemůžu tomu uvěřit.
Měl mi s ní pomoct. Místo toho zabral dva stoly.
První věc, co udělala, že požádala o rodinnou slevu.
- A dal jsi jí to? - No, je to přece moje matka.
Věříte tomu? Zrovna ona mi vykládá, jak mám vybírat melouny?
Já bych bych našla zralý meloun až v Jersey, kdybych musela.
- Měla jste jí dát facku. - Zrovna mi udělali nové nehty.
- Sušené švestky jsou hnus! - Mně chutnají.
Kecy. S jídlem to nemá nic společného. Jde o sílu vůle a plánování.
Co když zrovna někde musím být?
Požární poplach by to tu mohl vyklidit.
Jen by se zítra vrátili a přivedli by kámoše.
Kamarád tvého táty zase vytáhl pěticent servírce z ucha.
Hej. Na co tak zíráte?
V levém rohu, neporazitelná šampionka Shirley Maiselová se svou kabelkou.
V pravém rohu, vyzyvatel a odpůrce sušených švestek, Moishe Maisel.
- A nejsou spolu. - Ani omylem.
Smůla, chlapečku.
Sbohem. Přijďte zas. Ale no tak, co to říkám?
Je mi líto, že se ti bortí sny,
ale můžu po té kapele nastoupit na deset minut?
Pomohlo by chodit na nějaké kurzy.
Na tohle seru.
Máš tam volno.
- V dnešní době jsou všichni tak citliví. - To je všechno?
- Nejsou ani zdaleka jak Sinatra. - Vrátí se?
Dobrý večer, dámy a pánové. Já jsem paní Maiselová...
Miriam! To je moje bývalá snacha. Miriam!
- Taková bledule. - Co tam děláš?
Budu mít vystoupení.
Pro koho?
Pro všechny ty milé lidičky, co se teď tváří velice zmateně.
Nech ji být, Shirley. Jestli chce být komička, tak ať se v tom vymáchá.
- Můj řezník je vtipnější. Není vtipný. - Je hezká. Měla by zpívat.
Nejsem zpěvačka, ale jsem scénáristka pro Show Gordona...
Počkat, nechala jsem se rozptýlit. Začni znovu, Miriam.
Ještě jsem nezačala.
Věřte mi, moc se nenasmějete.
- Sklapni, tati. - Že mám sklapnout? To je ale synátor.
Klidně můžeš jít domů.
Já to myslím dobře. Holt musí přehodnotit kariéru. Někdo to říct musí.
Ignoruj ho, Miriam. Dělej, že tu není.
Dobře, takže... Jsem svobodná žena v New Yorku.
- Já taky. - Ty nejsi svobodná, mami.
- Joeli, vážně? - Promiň.
Dámy, šly jste někdy ve tmě na metro?
Nemají tam dobré osvětlení.
To byla řečnická otázka, Shirley. Řekla to jen, aby nějak začala.
Předevčírem jsem šla po takovým temných schodech...
Neměla jsi baterku? Já s sebou nosím dvě.
Jednu na posvícení a druhou na sebeobranu.
Shirley, oslepíš mě.
Stejně jako útočník. To je dobře, ne?
Dobře, jdeme dál. Včera mi ředitel říkal, že můj syn spí při hodinách.
- Co se stalo Ethanovi? Proč? - Spí při hodinách.
Protože nepije kafe?
Hej, lidi, vystoupení je tady nahoře.
Už nevím, kde jsem to byla.
Pro lásku Boží, jen nezačínej znovu. Řeknu ti vtip.
Muž vejde do baru a nese třiceticentimetrového pianistu.
Barman mu povídá: „Můj džin musí být nedoslýchavý.
Nechtěl jsem malého pianistu.“
Miriam, tady jsi. Musím říct, že jsi tam nahoře byla úžasná.
Páni, díky, Shirley.
Užila jsem ji každou minutu. Jsou taková všechna tvoje představení?
Ne. Většinou zvládnu říct i nějaký vtip.
Vážně? To je tak zajímavé. No, moc se mi to líbilo.
Poslouchej, když tě tu mám, potřebuju nějaké informace.
- O čem? - O Mei. Kde je?
Joel říkal, že shání práci doktorky?
- To je pravda. - Jak dlouho to tak může trvat?
Jak dlouho může trvat pohovor?
Můj doktor mi akorát měří puls a ještě vysomruje cigaretu.
Tam se to řeší o něco víc.
- Takže něco víš. - Já? Ne.
Prostě mi to řekni. Bude to holčička, nebo chlapeček?
Pletu jak růžové, tak modré botičky. Nemám vůbec žádné informace.
Nemůže hned po narození nastydnout. To by byl hrozný začátek.
Zblázním se, Miriam.
- Prosím, řekni mi něco, cokoliv. - Myslím, že šla navštívit svou rodinu.
- Kde bydlí její rodina? - V Číně.
- Nebyla teď v Číně nějaká revoluce? - Ano.
Proto se ještě nevrátila.
- Narukovala do armády? - Jen řeší hodně společné byrokracie.
Chápeš? Nevadí. Brzy se vrátí. Omluvíš mě? Myslím, že jsem tam nechala...
- Ty jsi Shirley neřekl o Mei? - Proč?
Protože mě právě ohledně ní vyslýchala.
Proč je pryč? Kdy se vrátí? Bude to holčička, nebo chlapeček?
A chodí ke špatnému doktorovi. Měla by si sehnat někoho jiného.
Zahnala mě do kouta. Řekla jsem, že je v Číně na návštěvě
a teď odtamtud nemůže kvůli revoluci.
- Řekla jsi jí, že je Mei v Číně? - Nevěděla jsem, co jiného.
Proč normální člověk řekne „nevím“, když neví,
ale ty řekneš, že je v Číně a nemůže odtamtud kvůli revoluci.
- Protože jsem umělkyně, Joeli. - Super.
Hej, tohle není moje chyba.
Já vím. Promiň. Je to moje chyba, vážně. Vyřeším si to.
Dobře.
- Bude to teď, nebo... - Můžeš odejít zadem.
Co tu děláš za rámus?
- To jsi udělal ty? - Co?
- Odsunul Ethana ze sobotní značky. - Byl v cestě na záchod.
- Dohodli jsme se ho přeskakovat. - S tím jsem nesouhlasil.
- Tak to musíš vydržet do rána. - Víš ty co?
Celé to je k smíchu.
Tati, přestaň.
Nikdy nepozná, že jsme ho odsunuli ze sobotní značky.
Tati, pracujeme na tom a musíme v tom udržet řád.
Smyslem celé té věci je důvěra.
Když se probudí někde jinde, možná nepozná, kde je.
Žije tu celý svůj život. Pozná, kde je.
Už ho z té značky neodsunuj. Slib mi to.
Nic takového nebudu slibovat.
Tati.
- Tvrdíš, že věříš vědě. - Že tvrdím? Já jí věřím.
Tohle je věda a ty bys o tom neměl pochybovat.
Miriam, moc dobře víš, že jsem teď skleslý
kvůli té věci s Carol Channingovou.
Už na mou osobu dál neútoč.
- Pamatuješ si na tu sušenku? - Sušenku? Jakou?
Když mi bylo sedm, rozdělil jsi jednu sušenku na 16 dílků, pamatuješ?
- Ne. - Byl to systém odměn.
Pokaždé, když jsem použila správně středník, dostala jsem kousek.
Když mi je snědl Noah, řekl jsi: „To mě nezajímá.
Vyřešte si to mezi sebou.“
- No a? - Zanechal jsi mé lekce se sušenkou.
Dodnes nevím, jak se středník používá.
- Značí se s tím pauza, většinou... - Pozdě.
Opovaž se s ním hýbat.
Mami?
Haló?
Zpomal, tati. Promiň, tomu poslednímu jsem...
Cože? Tati, ty jsi zavřený ve skříni?
Proč jsi tak...
Nemůžu... Ne...
Hned jsem u vás.
Haló? Mami? Tati?
Joeli!
- Co tady děláš? - Je všechno v pořádku?
Znělo to, jako bys měl na hlavě pytel.
- Myslel jsem, že tě unesli. - To ne, ale ten pytel jsem na hlavě měl.
- Proč? Kvůli čemu? - K potlačení zvuků.
- Citlivá témata. Sousedi mají uši. - Moishe.
To je v pořádku. To je můj syn, Joel.
Když už jsi tady, buď užitečný.
Jak to myslíš, být užitečný? Co se tu děje?
Proč mluvíš tak nahlas? Podívej se kolem sebe. Neboj, dostaneme ji ven.
- Koho? - Tvou slečnu. Vše je naplánované.
Nechtěl jsem tě do toho zatahovat, ale teď aspoň můžeš objasnit pár věcí.
Tati...
Neměj strach. Ti chlapi dostali těch 13 Židů z Německa.
Jsou nejlepší z nejlepších. To je syn jednoho z těch předchozích.
Je to trošku mamlas, ale má letadlo.
Musím s tebou mluvit.
Já vím. Komunikace je pro tebe dnes zjevně důležitá. Později.
Prozatím nám můžeš objasnit, kde přesně se v Číně nachází.
Je to velké místo, já vím. Nepotřebuju adresu, teda pokud ji nemáš.
Žádnou adresu neznám.
Dobře, tak název ulice, nebo nějaký orientační bod?
Možná je poblíž nějaká knihovna?
Ptá se na počasí.
Ti že jsou nejlepší z nejlepších?
- Znáš snad nějaký jiný extrakční tým? - Ne.
Shirley, my tady pracujeme.
Nikdo si nestěžuje na čerstvé pečivo, ne?
Plánují tajnou misi.
Nemůžou přemýšlet, když se tady promenáduješ, jako bys táhla kočár.
Jestli jsem kůň, tak jsi prdel, co se veze.
Už dost těch urážek. Můžete prosím...
- Musím vám něco říct. - Copak?
Jde o mě a Mei.
Už nejsme spolu.
Ne, nedělej si starosti. Však my ji z Číny dostaneme.
Není v Číně, mami. Je v Chicagu.
To by mělo být snazší.
Přestěhovala se do Chicaga, mami.
- Ale... - To miminko.
- Žádné miminko už není. - Ale ne. Joeli.
Přišla o něj?
Jo, přišla o něj.
To je mi moc líto. Ach, drahoušku.
Ale můžete to zkusit znovu, až se vezmete.
Nebudeme se brát, mami.
Jsi v pořádku?
Jasně.
Nechceš něco k snědku? Máme spoustu jídla.
- Tolik jídla. - Ne, děkuju.
Mám práci.
- Přichystám ti něco s sebou. - Dám to vědět chlapům.
Dneska měl přijít. Říkali...
Show Gordona Forda.
Ano, to jsme.
Děkujeme, že jste nás na to upozornil.
Koukám, že sis přinesla krabici. To je dobře.
- Všichni k zábradlí. - K zábradlí, všichni.
Tak jo, lidi, na show nám chodí hodně příbuzných.
Matky, bratři, strýci, tety, to není nejlepší publikum.
- Více se ovládejte. - Ano, pane.
Také musíme vyřešit pár věcí.
Dobré ráno všem.
- Helemese, kdo je tu. - Fajn.
Vypadá to, že George přivedl hlavouny z televize na návštěvu.
Ahoj, Charlie. Ahoj, Isaacu.
- Zdravím pane, kterého neznám. - Syd Greenberg.
Tohle je přátelské přepadení, neboj.
Nic takového podle mě neexistuje. Pojďte nahoru. Tohle dokončíme pak.
Zde vidíme jak si medvíďata nejen hrají,
ale také se učí nutnou obranu.
- Během prvních... - Ethane? Je čas jít spát.
Dneska spím na místě číslo tři.
Co takhle spát ve své vlastní postýlce?
Podle svého psychologa nejsem připravený.
Dobře.
Dobře, Ethane.
Teď se dívej na mě a ne na toho medvěda v televizi.
Takže, Ethane,
musíme spolu probrat smysl toho tvého spaní na chodbě,
nebo spíš nesmysl, jak bych řekl já.
Chápu, že se z nějakého důvodu bojíš spát u sebe v posteli.
Měl bys vědět, že strach je přirozený.
Díky němu jsou lidé schopní přežít.
Říká ti, že máš utíkat, když tě chce sníst něco velkého s ostrými zuby,
nebo že se máš skrčit, aby ses vyhnul letícímu kameni.
V životě je tolik věcí, ze kterých máme oprávněně strach.
- Slyšel jsi o Park Slope? - Ne.
Nedávno se ve vzduchu střetla letadla linek United Airlines a Trans World,
prostě do sebe narazila
a trosky spadly na křižovatku ve čtvrti Park Slope.
Zemřeli všichni v obou letadlech a k tomu ještě šest lidí na ulicích dole.
Šest lidí. Jen šli po ulici
na trh, do školy, do kina
a najednou byli rozdrceni padajícími kusy hořícího kovu
a odtrženýma nohama, rukama a dalšími kusy lidských těl.
- To je dost děsivé, ne? - Ano.
To teda je. Existují války, povodně...
Někdy ze zoo utečou tygři.
I za slunného dne tě může zasáhnout blesk.
Mohl bys sníst špatné škeble
a pak mít celý týden průjem a ještě k tomu zvracet.
- Ale já nejím škeble. - To tě neochrání, Ethane.
Můžeš spadnout do studny, kterou jsi přehlédl a nevšiml si jí.
Můžeš vyletět předním okýnkem, když tatínek zastaví auto příliš rychle.
Můžeš omylem napsat špatně jméno Carol Channingové
a okamžitě se stát tím, za koho se musí ostatní omlouvat.
V novinách. Chápeš?
Myslím, že začínáš chápat, co ti tady říkám.
Je načase, aby ses naučil žít se strachem, přijal jeho existenci
a uvědomil si, že ani všechna lepicí páska na světě tě neochrání.
A i když to tvoji rodiče a dokonce i pan psycholog myslí dobře
se spaním na zemi, že to z tebe dělá velkého a statečného klučinu,
tvůj dědeček ti ale musí říct,
že jednou stejně všichni umřeme.
Dokonce i ti stateční.
Chceš, abych ti teď přečetl pohádku na dobrou noc?
Jak ovlivnila práce s Theloniousem Monkem, jak hrajete?
Nikdo nerozumí klávesám jako Thelonious.
- O tom není pochyb. - Nachází noty, které jsem vůbec neznal.
Nemůžu říct, že bych si za ty roky nějaké nevypůjčil.
S Blue Train a Giant Steps jsi určitě zahrál pár správných not, Johne.
Děkuji, že jsi přišel. Dámy a pánové, John Coltrane.
Ještě strpení, prosím. Mám oznámení.
Od tohoto týdne
je Show Gordona Forda nejsledovanější americkou talk show.
Show číslo jedna! Ano!
Musím poděkovat vám, svým divákům. Přivezte to sem.
Svým zaměstnancům, kolegům a scénáristům dostatečně neděkuji. Pojďte sem, lidi.
Jsou nejlepší v oboru. Dnes večer bych tu bez nich nestál.
Všichni si dejte sklenku šampaňského. I vy doma, taky si dejte.
Uvidíme se zítra.
- Tak co? Toots Shor’s? - Tam se všichni nevejdeme.
Zapomeňte na Toots Shor’s. Vím o dokonalém místě.
Panebože!
Jste blázni.
- Pojďte sem. Vždyť je to party. - Neposlal vás Jack Paar, že ne?
Hej, Miriam. Miriam!
- O co tady jde? - Jsme číslo jedna!
- Cože? - Teda oni. Já možná taky.
- Cože? - Ještě si nejsem jistá.
- Cože? - Někdo tady dole je číslo jedna.
Cože?
Pojď sem.
Jsme číslo jedna. Gordon to oznámil.
Tak oni to vážně dali.
- Hej, Maiselová, nech toho. - Co?
Máš brusle, tak brusli.
To ne, ty jsem měla už v práci. Jsou v módě.
- Hádám, že padáka nemáš. - Zřejmě ne.
Umíš bruslit, nebo se to jen nosí?
Je to jeden z tvých méně šílených ohozů.
Byla jsem za kouzelnou sněhovou kouli v průvodu organizace Hadassah.
Sonja Henie dokonce říkala našim, aby mi zařídili lekce bruslení.
To není kompliment.
- Fajn, tak se dívej. - Dívám se.
- Jsme číslo jedna, hoši! - Jsme číslo jedna!
To jsou brusle tak potupné?
Už ne, očividně.
- Mám zavolat doktora? - Ne, díky.
Na vysoké jsem byla ošetřovatelka. Mám nějaké zkušenosti.
- Říkali mi „královna klystýru“. - Ten teď není třeba, ale jestli někdy...
- Dělá se mi z vás šoufl. - Kdybych měla pěticent...
- Možná budu potřebovat trošku pomoct. - S radostí.
- Co to bylo? - Co myslíte?
- Myslím, že jste se mě pokusil políbit. - Tak přesně tak to bylo.
- Moc se mi to ale nepovedlo. - Já myslela, že mě nenávidíte.
- Jak bych mohl nenávidět ty oči? Ta ústa? - Toots Shor’s. Křičela jsem na vás. Dost.
To bylo fantastické.
Jako Tracy s Hepburnovou, Powell s Loyovou, Robinson s LaMottou.
Nebo spíš jako „neukázněná nicka seřvala televizní hvězdu.“
A hele na nás. Jsme teď číslo jedna.
- Ten rozpor jsem vyhrál já, mimochodem. - Ale to není...
- Koušete si jazyk? - Ne.
- Tak můžu já? - Nejste ženatý?
Tak nějak.
To stejné řekl můj manžel své milence, než jsme se rozvedli.
Zní jako nevychovanec.
Už vám stydne zadek?
Přiznám se, že ho už necítím. Můžete to zkusit vy.
Když tohle uslyšela, odbruslila vstříc západu slunce.
Nikdy jsem si nemyslela, že tohle uvidím.
Sonja Henie mi taky řekla, ať zkusím lekce. Poslala jsem ji do háje.
- Musím na záchod. - U půjčovny bruslí je jeden.
Záchod počůraný dětmi, co si nestihly včas stáhnout punčocháče?
Ne, díky. Najdu si něco čistého.
Neviděl jsi George, Mikeu? Hledala jsem ho všude možně. Tohle musí podepsat.
To se vsadím. Dej to sem.
Už deset let falšuju jeho podpis.
Nečitelné „G“, „R“ se smyčkou.
Nazdárek, Mikeu.
Zajímá mě, jestli to bude tvůj ksicht, který uvidím před smrtí.
Jen jsem ti chtěla pogratulovat. Číslo jedna není špatné.
- Ujde to. - Proč neoslavuješ?
Na příští týden jsem zamluvil účast Trumana Capoteho, ale teď je u Paara.
Musím to zrušit, protože máme pravidlo.
Pštros Doris Dayové je nemocný, tak to odložila. Má pštrosa.
Britská kapela, kterou nemusím, se rozpadla, protože jim zemřel bubeník.
Moje talentová deska je jeden velký zmatek. Hodně mi na ní záleží.
- To a ty stromečkové trhy. - Je to sad, ne trh.
Chápu.
Víš, že tenhle týden bude zpátky Sophie Lennonová?
To jsem nevěděla.
Je dobrý host. Kvůli ní si to lidi zapnou. Takže díky.
Promiň, můžeš to říct hlasitěji?
Vážně jsi ji odmítla potom, co jsi ji dostala do té show?
- Mám své priority. - A co peníze?
Ty přicházejí a odcházejí.
Příští týden dáme oběd.
Jestli máš čas.
- Opravdový oběd? Vážně? - Jo, opravdový oběd.
- Který připraví někdo jiný? - Ano.
Nebude to tak, že se ukážu a ty mě pošleš do prdele?
Zavírám dveře.
Moje holka zavolá té tvé.
SOPHIE LENNONOVÁ
DORIS DAYOVÁ
Ethane.
Dneska máš být na místě číslo tři.
Slyšela jsi o té havárii letadel nad Park Slope?
- Copak, povídal sis s dědečkem? - Řekl mi o těch hrudnících.
Jasně.
A o tygrech, kteří utíkají ze zoo a pak je zasáhne blesk.
Jdi spát, miláčku. Já ty tygry odstraším.
- I ty kusy těl? - I ty kusy těl.
Ano?
Moishe...
Kreativní dohled: Kateřina Hámová