A trebuit să renunț la un invitat aseară, când nu am mai avut timp.
E periculos.
Am renunțat la Jackie Gleason odată. Mi-a dat una de-am ajuns pe Lună.
Da, am fost vânăt o săptămână.
Iarna pune stăpânire pe America.
Străzile sunt mai ude decât Richard Nixon în timpul unei dezbateri televizate.
Premiul pentru gluma cea mai puțin interesantă e câștigat de...
Le spune cineva celor de la The Shirelles că o să le iubesc și mâine?
Trupa așteaptă jumătate de măsură după monolog.
Trebuie să înceapă mai repede, ca să nu aștept.
Am tot zis că trebuie să înceapă mai devreme. O să vorbesc cu Tony.
Și scrisul lui Teddy e din ce în ce mai mic?
Scrisul lui e din ce în ce mai mic. Și eu am văzut. O să vorbesc cu Teddy.
Gluma cu Kerouac, de ce nu a râs lumea mai mult la ea?
- Parcă oamenii nu știau cine e. - E un autor celebru, care-i treaba?
Eu știu cine e.
Să încetăm cu referințele învechite.
Bine spus, Gordy.
- Ne vedem la Toots? - Trebuie să merg acasă. Doamna e bolnavă.
- Era bine când am fost la ea azi. - Deșteptule.
Tally nu are dreptate. Gordon a renunțat la glumă.
- Îmi pare rău, Cess. - Tot am mai multe glume decât tine.
- Nu e un concurs. - Ba este.
- Știi ce înseamnă asta. - Maisel are 0 din 30.
- A doborât recordul. - Da.
- Mersi din nou, Midge. - Iar nu ți-a acceptat nicio glumă?
Nu, dar știu cine este Jack Kerouac.
Cine?
Minunata doamnă Maisel
Avem o recoltă frumoasă azi.
Dumnezeu a privit în jos și a zâmbit.
Ethan!
Ethan, stai să mă uit la tine.
Mamă, știi că e un aeroport aici.
- E aproape în Egipt, atât de departe e. - Ethan!
E în regulă! E doar mama mea! A venit în vizită de la New York.
De parcă n-au mai văzut o mamă evreică până acum.
Suntem în Israel, mamă.
Când apare un elicopter brusc, oamenii se agită.
Cine ar invada o plantație de salată?
Antisemiți obsedați de sănătate, care vor să-și facă salată?
- Te așteaptă? - Se descurcă. Are o carte.
Când păstârnacul a început să crească, am fost uimiți.
Crezi că ai plantat hrean, dar răsare păstârnac.
Misterioase sunt căile Domnului.
- De fapt, am încurcat pachetele. - Ce bine! Nu te-ai schimbat complet.
Cum merg studiile? Ești rabin?
- Nu încă. - Faci școala de rabini de ani de zile.
- Nu e școala de rabini. - N-ai mers la facultate.
Ar trebui să dureze mai mult să devii rabin decât avocat?
- Da. - Da.
Mi-am primit răspunsul.
Trimit o mașină să te ia la 18:30 fix. Ai primit costumul pe care ți l-am trimis?
- Da, dar... - Nu-mi face viața grea.
Federația UJA nu o premiază pe mama ta în fiecare seară,
și vreau ca fiul meu să fie îmbrăcat bine.
Să te bărbierești și să faci baie. De două ori. Unele pete par permanente.
Muncesc pe câmp. E o muncă demnă să dai naștere la mâncare.
Când am născut eu, camera era plină cu oameni care se holbau la varza mea.
Vezi, am rămas în domeniu.
- De ce spui asta? - Bine că nu dai spectacol la Copa.
Am o mică veste. Chava!
Mamă, aș vrea s-o cunoști...
- Să ghicesc. Pe Chava? - Ne căsătorim.
- O mică veste, zici? - Mă bucur să te cunosc, dnă Maisel.
Te căsătorești?
- Da. După recoltă. - Habar n-am când e asta.
Căsătoria nu e un subiect fericit pentru tine.
- Ethan mi-a spus despre divorțul tău. - Care dintre ele?
Dacă nu simți durere, atunci nu ești om.
A fost frumos, presupun.
Chava, părinții tăi sunt tot kibutznici?
Nu, m-am născut în Tel Aviv, dar m-am mutat în Minnesota.
Tata a fost chirurg-șef la Mayo Clinic.
M-am mutat înapoi să intru în armată. N-am luptat mult,
dar mi-am rupt piciorul când parașuta s-a deschis târziu.
Am fost separată de plutonul meu, așa că m-am cățărat într-un copac să dorm.
- Încă sunt tachinată pentru asta. - O să porți rușinea mereu.
Bine, trebuie să plec. Ethan, o conduci pe mami la elicopter?
Dacă nu ești fidel, o să-ți smulgă boașele și o să le planteze lângă ceapă.
Îi voi fi mereu fidel.
Bine, ne vedem la 18:30 fix. Să te îmbraci cu costumul.
Aș vrea să-mi fi spus că ai o logodnică.
Îmi pare rău.
- Nu-mi place de ea. - Ei bine, e mama mea.
E ridicol. E un băiețel.
Unui băiețel îi spui ce să facă, nu-l păcălești.
Asta ne-a spus terapeutul școlii să facem.
Facem un joc. În fiecare noapte doarme cu 50 cm mai aproape de camera lui
până când, la sfârșit, când ajunge la patul lui, câștigă.
- Acolo. - Ar trebui să-l trimitem la altă școală.
- Alta ar zice că suntem părinți răi. - De ce?
Suntem divorțați. Eu am fost la închisoare, tu ai un club de noapte.
Și dacă îl punem să doarmă pe jos, devenim brusc Ozzie și Harriet?
- Ai o idee mai bună? - Spune-i să doarmă în patul lui.
Nu m-am gândit la asta. De-aia bărbații conduc lumea.
Acolo.
Trebuia să-l lăsăm pe Ethan să discute cu el.
Cu terapeutul școlar? În niciun caz.
Nu vreau ca un escroc să-i distrugă mintea fiului meu.
După cinci minute, Ethan o să creadă că familia lui e nebună.
- Ați auzit? - Ce, mamă?
Eu doar... Nimic. Cine vrea ceai?
E o slăbiciune să mergi la terapeut.
Ți-ai exprimat opinia tare și clar.
Nu vorbi despre asta pe scenă.
De ce ești atât de nervos? Acolo.
Din cauza lui Moishe și Shirley?
Vrei să spui forța de neoprit și obiectul imobil?
Mă înnebunesc.
Stau în aceeași casă, dar nu vorbesc.
Totul trece prin mine.
Toată dimineața am negociat temperatura din casă când dorm: 18 sau 19 grade.
O oră și jumătate pentru un grad diferență.
Ați auzit? A fost o bufnitură.
- A fost ușa de la intrare, Rose. - Dar cine a venit?
Tu erai, Abe.
Ce faceți acolo, jos?
- Am fost la școala lui Ethan... - Lasă. Nici nu mă pot preface că-mi pasă.
Tată! Sunt doar eu, mamă.
- S-a întâmplat ceva, tată? - Am scris greșit numele Carol Channing.
- Cum l-ai scris? - Greșit! Mai contează?
Am greșit, iar ziarul a publicat o corecție.
- O corecție, să citească toată lumea. - Citește cineva corecțiile?
Normal! Eu încep toate ziarele citind corecțiile.
Așa știi cine sunt idioții.
Și până acum eram singurul de la The Voice
care nu a mai fost corectat la tipar.
Acum și eu sunt un idiot.
Poate te vor lăsa să stai la masa lor la prânz.
Uită-te.
„Luni, Carol Channing, cu doi de n, ortografiat greșit Chaning, un singur n.”
Am fost marcat. Sunt Hester Prynne. Doi de n în Prynne, apropo.
Nu-mi aduc aminte ultima oară când am făcut o astfel de greșeală.
Fii serios!
Nici în 25 de ani la Columbia, nici la liceu, nici la școala primară...
Poate că am greșit ceva la grădiniță,
dar nu există înregistrări din timpul cât am stat acolo. Am căutat.
Ați divorțat. Ce cauți aici?
- Terapeutul școlii lui Ethan... - Ți-am spus, nu-mi pasă!
Cu siguranță ați auzit. A fost un pistol sau o sabie scoasă din teacă.
Am dat cu ziarul în masă.
Tu... Încerci să mă înnebunești, Abe Weissman?
Da, n-am cum să nu povestesc asta pe scenă.
Copilul a repetat grădinița. A picat la pictura cu degetele.
- Altceva, nu pictură cu degetele. - A picat la împărțit jucării.
- A picat la gustări. - Îi dăm una în fiecare seară.
- Cum scrii „dezorientat”? - Ești cu două glume în urmă?
Am memorie foarte bună.
- Dar fundul foarte moale. - Uite cine vorbește!
Gata. Ne mai trebuie încă una. Concentrați-vă. Ne trebuie ceva, orice.
Ei bine...
- Las-o baltă. - Să auzim.
- Gândurile tale sunt ale emisiunii. - Nu te împotrivi.
Bine, păi...
Mel Blanc, vocea lui Bugs Bunny, a făcut un accident de mașină.
Este în spital, dar autoritățile încă pun la îndoială vocea lui Elmer Fudd.
- Îmi place. - Și mie. Bag-o.
Bag-o? Când spui că o bagi, vrei să spui că o bagi? Taci, Mel!
Da, a fost bună. Intră.
- Trebuie aprobată de omul de sus. - Uite-l că vine.
- Miroase a fund de elefant aici. - Trudy, ești gata?
Dă-mi!
Bine.
- Bravo! - La limită, încă o dată.
Suntem cei mai buni în domeniu.
- Să luăm o pauză. - M-a sunat mama de trei ori.
- Cânți? - Știi că da.
- Când te-am auzit cântând? - La școală.
Nu mai ții minte că am fost în The Band Wagon?
Îmi amintesc că te culcai cu trupa, dar nu cântai.
Îmi omori mereu visurile.
Ești consecventă în asta.
Am intrat în impasul ăsta groaznic pentru că nu mă ajută nimeni.
Încerc să găsesc ceva, îți promit.
Să-ți respecți promisiunea. De când a murit Skint, sunt vulnerabilă.
Stai, Skint a murit? Soțul tău, cumnatul meu.
- Săptămâna trecută. - Și nu mi-ai spus?
- Din cauze naturale, n-aveam ce să spun. - Te sun mai târziu.
Susie, spune-mi, imprimeul ăsta floral e prea plin?
De decor se ocupă Dinah. Ea dă mai mult de doi bani pe el.
Mulțumesc. Susie Myerson și Asociații. Bună, Midge. E chiar aici.
- Ce e? - Mi-a intrat o glumă.
- În sfârșit! - După patru săptămâni.
Nu, și-au dat seama că nu le cade scula dacă bagă gluma unei femei.
Să te uiți diseară! Și Dinah.
Mă ocup eu de asta. Miriam, trebuie să închid. Tocmai a venit mama ta.
- Foarte amuzant. Pa! - Pa!
- Rose. - Am încercat să te sun, dar n-am putut.
Afacerea mea înflorește. E un birou profesionist ocupat.
Să mă ia naiba? Să te ia pe tine și pe măgarul pe care l-ai călărit,
și s-o ia naiba și pe sora măgarului!
Intră. Stai jos.
Deci, ce se întâmplă?
Susie, ești cea mai furioasă persoană pe care o cunosc.
- Bine. - Și te asociezi cu oameni furioși.
Emani mereu o energie teribilă.
- Unde vrei să ajungi? - Poți să mă ajuți cu un pistol?
- Poftim? - Nici prea elegant, nici prea greu.
Trebuie să îmi încapă în geantă și să-l pot scoate rapid.
Ești stângace sau dreptace, dulceață?
Rose, de ce ai nevoie de o armă?
Am deranjat pe cineva cu afacerea mea de pețitoare,
am încălcat teritoriul unor oameni nu foarte drăguți.
Și ce, o să le-mpuști pe bătrânele astea?
Nu să le împușc, ci doar să le arăt arma. Să le-o flutur în fața ochilor.
Lovirea cu patul pistolului e eficientă. Sentința e mai mică.
Serios? Nu mai vorbi!
- M-au amenințat, mi-au amenințat familia. - Pe bune?
L-au încolțit pe Abe în magazinul lui, i-au spus lucruri teribile despre Tora.
Am avut zboruri anulate, corespondență furată, haine distruse.
- Cine n-a avut? - Și cred că au incendiat salonul de ceai.
- Ce, au incendiat salonul meu de ceai? - Da.
Cu frișca cu vanilie și puțină nucșoară, care o face dumnezeiască?
- L-au ars până în temelii. - Voiam să investesc acolo!
- Nu mai e. - Rahat!
O să te omor, ai auzit?
Îmi pare rău pentru cuvintele pe care le-ați auzit acolo.
Apelul a devenit cam litigios.
- E totul în regulă? - Am vorbit cu casa de bilete.
Camelot. Soția mea vrea bilete. Oamenii ăștia nu răspund la amenințări.
Te rog să nu începi să împuști pe la mesele doamnelor.
Între timp, ai nevoie de un loc în care să lucrezi, dacă nu mai e salonul?
Câteva zile. Nu-mi trebuie decât o masă și un telefon.
- Maggie! - Da?
O trimit pe mama lui Midge. Găsește-i un spațiu.
- Ce? - Deschide naibii ușa aia!
Mergi pe hol, la dreapta.
Mulțumesc, Susie. Ce frumos! Damasc?
- Ți-am zis eu! - Eu sunt în minoritate.
Ce agresivi! Nu-mi plac oamenii ăștia. Să se ia de o doamnă drăguță ca Rose!
- N-o poți lăsa să aibă armă. - Desigur că nu.
Deci, ce zici de...
Ei? Nu...
De ce nu?
Nu, nu vreau...
Știți că vorbim mormăita fluent, nu?
Vrei să ne ocupăm noi?
- Nu. - Poate.
Sigur?
Ce face fătuca asta din suburbii, mă pune să-mi rearanjez mobila?
Las-o să stea acolo puțin.
E perfect, Susie! Mulțumesc.
Ea e mama lui Midge?
Nu aveți voi ce să faceți aici.
Bine.
Mai bine veneai la mine. Puteam să-ți fac rost de bilete.
Îl cunosc pe Robert Goulet.
- Așa e. - Jucăm golf sâmbăta.
Distracție plăcută!
Faceți mult zgomot și arătați-i lui Gordon și spectatorilor de acasă
că vă distrați de minune. Vizionare plăcută!
Teddy, poți să-mi păstrezi cartonul cu gluma mea?
- E prima mea glumă din emisiune. - Desigur. Palpitant!
Așa e.
Doamnelor și domnilor, The Gordon Ford Show!
Invitații acestei seri: Pat Boone, din Dobie Gillis, Bob Denver
și comediantul Lester Simms.
Și acum, gazda dvs., Gordon Ford!
Deci, președintele John F. Kennedy.
Va fi ciudat să avem un președinte catolic din Massachusetts.
Mi-e teamă pentru chestiuni importante: va fi mereu loial echipei Red Sox.
Asta a apărut la știri:
ca pregătire pentru o confruntare cu gherilele cubaneze,
armata SUA a achiziționat recent un bombardier B-52
și 10.000 de banane.
Să le împrăștie peste tot.
Mel Blanc, vocea lui Bugs Bunny, a avut accident de mașină.
E mai bine, dar autoritățile pun la îndoială vocea lui Felmer...
E un personaj nou. Felmer.
Partenerul lui Forky Pig. E demențial.
Dacă tot veni vorba de desene animate, Disney a lansat 101 dalmațieni.
Mulți oameni laudă imaginea, dar mie mi s-a părut cam pătată.
Dar cred că e doar părerea mea.
- Midge, uite cartonul tău! - Mersi, Teddy.
- O să-l înrămezi? - Sau o să-l ard, să mă încălzesc.
Bine.
- A fost așa de tare? - Mai tare.
- Tu! - Da.
Nu ai de ce să-ți faci griji.
Arată-i zâmbetul ăla electric lui Gordy și o să-i treacă.
- Crezi? Mersi. - Sunt sigur.
Dacă vrei să-ți păstrezi slujba, căiește-te.
- Dar George a spus... - George se înșală.
Cu totul. Îți spun eu, căiește-te.
Căiește-te cum nu te-ai mai căit vreodată.
Va fi cineva aici la 13:00 să accepte livrarea. Nu înainte de 13:00.
Pentru că suntem un club de noapte, nu grădiniță.
Da, ne vedem la 13:00.
Ce-ți trebuie?
Mai ții minte, când am deschis clubul,
că am discutat exact cum voiam să fie?
- Muzică bună, clientelă șic. - Da, țin minte.
Mai ales clientela șic.
Credem cu tărie că un anumit tip de persoane
ar strica atmosfera în club.
- Rahat! Iar au venit mormonii? - Aș vrea eu.
Unii spun să nu sărezi vițelul decât la sfârșit.
Ce așteaptă? Ți s-ar putea prăbuși acoperișul.
Extratereștrii te-ar putea lovi fix în fund.
Apoi ce faci? Mori cu vițelul nesărat.
Mamă, ce cauți aici?
Joely, mă distrez de minune cu noii mei prieteni,
cum-îl-cheamă și cum-o-cheamă.
Au venit de undeva și au venit aici să sărbătorească ceva.
- Archie. Pot să-l iau eu? - Da.
Dacă încerci, o să te pun pe genunchi și-o să te bat la fund.
Când era mic, îi era frică de peria mea de păr.
Se ascundea în dulapul meu, își punea peruca mea, credea că nu-l văd.
Tu, de colo, parcă îți vine să vomiți.
Ia un sendviș cu biscuiți.
Cui îi mai e foame?
Ar trebui să vinzi niște gustări, Joel.
Dar apoi va trebui să aprinzi lumina, ca să vadă meniul.
E atât de întuneric aici, că nici nu mă văd gândind.
Mamă, de când ai astea în geantă?
Doamne!
- Poftim. - N-am cerut asta.
M-am gândit că ceva cald...
M-am săturat de bărbați care-mi spun ce gândesc.
- Scuze. - Cred că tu ar trebui să-l bei.
Asta cred eu.
Bună, sunt Shirley Maisel. El e fiul meu, Joel, proprietarul.
N-o să-l vedeți prea mult pentru că o să aibă un copil.
O să stea acasă, să curețe caca.
- Mamă! - Iar începe cu „mamă”.
- Du-te acasă. Te rog. - Nu mai pot sta în casa aia.
- Trebuie să găsești o soluție. - Nu vrea să se pensioneze.
Normal că nu vrea, n-avea de gând să se pensioneze!
O să moară la muncă, țipând la tipul cu firele. Acceptă asta.
Mda, tipul cu firele e cam idiot.
Îți chem un taxi.
- Cum de ea poate să rămână? - Lucrează aici.
- De ce? - De ce ce?
De ce lucrezi pentru fiul meu? E ciudat.
Voi doi aveți vreo relație de-aia ciudată și bolnavă?
Dle Maisel, sper că mama ta rezistă la pumni.
Rezistă.
Nu!
Nu vrea să plece. A băut mult.
- Doamne! - Are mâncare stricată.
O împarte celor care par beți.
- Are o poșetă letală. - Încearcă să aprindă luminile.
Vrea mopul. Nu-i place muzica.
Vrea să fie îmbrăcați toți în pulovere. A vrut să se bată cu dna Moskowitz.
- Pare o luptă dreaptă. Scuze. - Tată!
N-o să mai am un club dacă mai face așa. Te rog, ajută-mă.
- Bine, mă ocup eu de asta. - Mulțumesc.
Am găsit mopul.
Pe bune?
De asta n-o să comentez hochei niciodată, orașul e pasionat de baseball.
Scuzați-mă, ce bea domnul Ford?
- Burbon cu apă. - Dați-mi unul, vă rog.
Mai mult burbon, mai puțină apă.
Nu e vorba de ce vreau eu, ci de ce se va întâmpla.
- Ba nu, e vorba de Yankees. - Fără Stengel?
Drum bun și cale bătută, Stengel!
- Umblă vorba că e în discuții cu Mets. - Ce e Mets?
Gordon, îmi pare rău că întrerup.
- Bună! - Bună! Și întrerupi.
Da, dar vin cu cadouri. Burbon și o ramură de măslin.
Am deja unul, mulțumesc.
- E stânjenitor. - Și devine și mai stânjenitor.
Voiam să îmi cer scuze că am gemut. N-a fost deloc profesionist.
A gemut în emisiune.
- Stupid, involuntar. - Te-a forțat cineva?
Nu, dar am avut un motiv.
Intrai în travaliu?
Nu știu cum reușiți voi, femeile.
Nu, dar era prima mea glumă în emisiune, și când s-a întâmplat asta,
- ... m-a afectat. - A fost prima ta glumă?
Lucrezi de câteva săptămâni.
- E o cameră dificilă. - Cea mai bună.
Desigur. Când ai greșit replica, am fost dezamăgită.
Atât, și, orice s-ar întâmpla, te rog să-mi accepți scuzele.
Bine, îți accept scuzele.
Și îmi pare rău că am întrerupt.
Lasă paharul. Gluma aia ar fi fost un eșec chiar dacă n-o greșeam.
- Ba nu. - Cum adică nu? Ba da.
Gluma era bună. Te-ai bâlbâit la Elmer Fudd.
- Nu m-am bâlbâit la Elmer Fudd. - Ba da.
- Ba nu. - Vreau să aud gluma asta.
Sunt comediantă. Știu ce e ritmul.
- Ai stricat gluma. - Lumea a râs.
- Stricând gluma. - Am făcut asta intenționat.
Ai stricat o glumă foarte bună ca să arăți că ai stricat o glumă bună?
Le-a plăcut. Mă face uman. Lumea a râs.
- Dar a fost râsul greșit. - Nu există râs greșit.
A fost un râs de protecție. Și eu am făcut asta.
Dacă făceai gluma corect, ai fi primit râsul corect.
Gluma aia ar fi eșuat. Punct.
- Atunci de ce ai aprobat-o? - Poftim?
Tu aprobi toate glumele.
Ai aprobat o glumă care ar fi eșuat?
Ai aprobat-o neștiind că va eșua până ai ajuns pe scenă
și ai salvat-o stricând-o și primind râsul greșit?
Nu există râs greșit!
Ba există râs greșit.
Un râs greșit e cel pe care îl primești pentru că ai dat-o-n bară!
Ăsta e un râs greșit.
Fii atentă, dră Am O Singură Glumă în Emisiune După Șase Luni!
Nu știi să citești calendarul? A trecut o lună.
Fac asta de mult timp. Sunt om de televiziune profesionist!
Care a făcut o greșeală și nu vrea să recunoască.
E o băutură groaznică.
Nu există râsuri greșite!
Scriam noaptea târziu, când nu-l consultam pe Cicero pentru inspirație.
Sper că acoperă măcar o parte din daune.
Ai scris greșit Channing, Abe. Nu ești cam dur cu tine?
- Nu așa zice Cicero. - Bine, uite care e concluzia.
Nu pot publica un raport de scuze de 1.500 de cuvinte pentru un „N” omis.
- Câte cuvinte ar trebui să fie? - Cincisprezece, poate?
Cincisprezece?
Sunt operatoarea. Am un apel de urgență de la Susie Myerson.
- Nu, mulțumesc, dnă operatoare. - Așteptați, vă rog.
- Dnă operatoare, îl refuz. - N-ar trebui să vezi care e urgența?
Discutăm despre urgența mea.
- Alo? - Alo?
- Cu cine vorbesc? O caut pe Midge. - Sunt Abe. Vorbesc la telefon.
Sună ocupat de dimineață.
Am început ziua sunând toți abonații Village Voice
- ... ca să-mi cer scuze individual. - Dumnezeule!
- Abe, dă-mi-o pe Midge. - Bine!
- Miriam! - La revedere, Abe! Cincisprezece cuvinte.
E Susie.
- Alo? - Te-ai certat
cu Gordon Ford în fața tuturor din showbiz azi-noapte la Toots Shor's?
- De unde știi? - A scris în ziare.
„Petrecerea pe care ai ratat-o
„la Toots pare un nimic în comparație cu confruntarea de aseară
„dintre dl Ford și scenarista lui guralivă.”
- Sună rău scos din context. - Spune-mi contextul.
Mi-a greșit gluma. În direct. Și eu am gemut. În direct.
A fost un accident și mi-am cerut scuze.
„A fost un moment șocant: băiatul-minune al televiziunii de noapte
„și-a pierdut calmul celebru.”
„Scenarista în cauză ar face bine să își refacă CV-ul,
„în alt domeniu, în alt oraș, dincolo de granițele statului.”
Dumnezeule!
Construiesc un album cu toate aparițiile tale în ziar.
Ajută-mă. Ce să fac? Să-mi cer scuze din nou?
Aș spune că da, dar se pare că nu te prea pricepi la asta.
Trebuie să mă duc luni, nu? Trebuie să apar la serviciu.
- Da, și ia cu tine o cutie. - De ce să iau o cutie?
Când ești concediată, e bine să ai o cutie în care să-ți pui lucrurile, ia una mare.
Eu n-am birou. Îmi ajunge una mică.
Mă bucur că știm ce cutie să duci când o să fii concediată.
- Crezi că o să fiu concediată? - O să dau niște telefoane.
E sâmbătă,
așa că toți nenorociții ăștia sunt la golf sau și-o freacă pe bărcile lor.
- Rahat! - Ce e?
Crezi că sunt ei?
- Nu te panica. Te țin la curent. - Bine, pa.
Susie Myerson și Asociații.
Stai, ce?
Unde să vin?
- Cine ești? - Dar tu cine ești?
- Sunt Susie Myerson. - Fugi de-aici!
Nu.
- Tu? - Da, de ce?
Îmi imaginam pe cineva mai înalt, mai solid, deși...
- Ai grijă! Cine naiba ești? - Nostim.
Mulțumesc pentru cadou, apropo, foarte inteligent.
- Ce cadou? - Apelul.
Îmi spune cineva că am un cadou la ușă, de la Susie Myerson.
Deschid ușa, și polițiștii mă înșfacă pentru o crimă pe care n-am comis-o.
Cadoul ăla. Cu plăcere, dnă...
Molly a murit.
- Cine e Molly? - Asociata mea irlandeză.
Și ea a primit același cadou, a făcut infarct și a murit.
Dumnezeule!
Prietena noastră evreică e în avion spre Argentina. Dna M e dispărută.
- Cine naiba sunteți? - Cum adică cine suntem?
Nu te-a trimis Rose Weissman?
Da, Rose m-a trimis.
- Ești sigură? - Cine poate fi sigur de ceva în viață?
Asta e o porcărie, apropo.
Să mă scoți vinovată din cauza unui incendiu într-un salon?
N-o să meargă.
Ia stai puțin. Tu ai fost?
Tu ai incendiat cel mai tare salon de ceai din istorie?
- Ai gustat frișca lor? - Poftim?
Nu știu cum au făcut-o, poate mai multă frișcă sau zahăr?
Sau ambele? Poate e nucșoara.
Dumnezeu știe că am încercat să o fac acasă și n-am reușit,
dar frișca aia are ceva.
Sper să fii electrocutată.
Nu știam că Rose are protecție.
Are. Și are și un pistol. O să-l folosească, n-o să-l fluture doar.
Bine, gata.
Putem să discutăm, te rog?
Ce?
Rose Weissman poate păstra Upper West Side.
Doar să nu depășească 125th sau 60th.
Acum, că Molly a murit, poate să ia și Hell's Kitchen,
dar să învețe limerickuri și despre foametea cartofului.
Ce e, nu e suficient?
Eu sunt doar forța fizică. O să vorbesc cu Rose, să văd ce zice.
Forță fizică de bărbat-femeie. Trebuia să mă fi gândit.
Nu se așteaptă niciodată.
- Nu la tine. - A fost o plăcere.
Costumul ți se potrivește. Unele femei de vârsta ta arată aiurea în dungi.
Spune-i lui Rose Weissman că e o afacere bună.
Dacă tocmai te-au arestat, de ce nu ești în închisoarea comitatului?
Am antecedente.
- Deci e altceva acum. - Nu-mi vine să cred.
Trebuia să mă ajute cu ea. În schimb, ocupă două mese.
Ea apare, primul lucru pe care îl face e să ceară o reducere.
- I-ai dat-o? - Păi, e mama mea.
Îți vine să crezi? Îmi explică mie cum să aleg un pepene galben?
Miros un pepene copt în Jersey, dacă trebuie.
- Trebuia să-i dai o palmă. - Tocmai îmi făcusem manichiura.
- Prunele nu fac nimic! - La mine funcționează.
Aiurea! N-are nicio legătură cu mâncarea. Voință și un program.
Și dacă trebuie să fii undeva?
Declanșez alarma de incendii, să plece toți.
Se întorc mâine, cu clubul lor de canastă.
Bine. Prietenul tatălui tău a scos iar un bănuț din urechea chelneriței.
La ce vă holbați?
În colțul acesta, campioana neînvinsă a mâncării din poșetă, Shirley Maisel.
În celălalt colț, adversarul și necredinciosul în prune, Moishe Maisel.
- Și nu sunt împreună. - Deloc.
Păcat, nasolule.
Pa, oameni buni! Mai veniți. Pe cine păcălesc eu?
Îmi pare rău că visurile tale se apropie de sfârșit,
dar îmi dai și mie zece minute când termină trupa?
Niște lecții de muzică v-ar ajuta mult!
La naiba!
Urmezi tu.
- Toată lumea e sensibilă. - Atât?
- Tipii ăștia nu sunt Sinatra. - Se întoarce trupa?
Bună seara, doamnelor și domnilor. Sunt doamna Maisel...
Miriam! E fosta mea noră.
- Ce palidă e! - Ce cauți pe scenă?
O să-mi fac numărul.
Pentru cine?
Pentru toți oamenii aceștia, care par perplecși acum.
Las-o în pace, Shirley. Dacă vrea să spună o glumă, să învețe cu forța.
- Și măcelarul meu e mai amuzant. - Arată bine. Ar trebui să cânte.
Nu sunt cântăreață, dar sunt scenaristă la The Gordon...
Stai, nu eram atentă. Începe din nou.
Încă nu am început.
Crede-mă, nu vei râde.
- Tată, taci. - „Taci”, îmi spune el, copilul meu.
Dacă nu ajuți, pleacă.
Dar o ajut. Trebuie să își aleagă altă carieră. Cine să-i spună?
Miriam, ignoră-l. Prefă-te că nu e aici.
Bun. Sunt o femeie singură, locuiesc în New York.
- Și eu. - Nu ești singură, mamă.
- Joel, pe bune? - Scuze.
Doamnelor, v-ați apropiat de o stație de metrou și e foarte întuneric pe scări?
Nu le luminează cum trebuie.
Era o întrebare retorică, Shirley. În legătură cu ce vrea să spună apoi.
Într-o seară, coboram pe scările întunecate...
Nu aveai o lanternă? Eu am două.
Una pentru lumină și una drept armă.
Shirley, mă orbești.
Ca pe atacator. E bine, nu?
Bun, mai departe. Ieri, directorul îmi spune că fiul meu doarme la ore.
- Ce-a pățit Ethan? De ce? - Doarme la ore.
Pentru că nu bea cafea?
Bine, oameni buni, spectacolul e aici.
Am uitat unde eram.
Dumnezeule, nu începe iar. Uite, am eu o glumă.
Un tip intră într-un bar, ținând un bărbat de 30 cm care cânta la pian.
Barmanul spune: „Cred că duhul meu nu aude bine.
„N-am cerut un pianist de 30 cm.”
Miriam, aici erai! Trebuie să-ți spun că ai fost grozavă pe scenă.
Mulțumesc, Shirley.
Mi-a plăcut totul, așa sunt mereu spectacolele tale?
Nu, de cele mai multe ori, pot să spun o glumă.
Serios? Ce interesant! Ei bine, a fost o încântare.
Ascultă, dacă tot ești aici, am nevoie de niște informații.
- Despre? - Mei. Unde e?
Joel mi-a spus că dă interviu pentru un post de doctor.
- Da. - Cât durează asta?
Câte întrebări pot pune?
Când mă duc la doctor, îmi ia pulsul și îmi cere o țigară.
E puțin mai amănunțit de atât.
- Deci știi ceva. - Eu? Nu.
Spune-mi. Copilul stă sus sau jos în burtă?
Tricotez botoșei roz și albaștri. Nu știu nimic.
Copilul ăsta nu poate veni pe lume cu picioarele reci. Ce început oribil!
Înnebunesc, Miriam.
- Te rog, spune-mi ceva, orice. - Cred că s-a dus să-și viziteze familia.
- Unde e familia ei? - În China.
- În China nu e revoluție? - Ba da.
De aceea nu s-a întors încă.
- S-a dus în armată? - Nu, doar că e birocrație mare.
Ai înțeles? Nu contează. Se va întoarce în curând. Pot să plec? Cred c-am lăsat...
- Nu i-ai spus lui Shirley despre Mei? - De ce?
Pentru că m-a iscodit despre Mei.
De ce a plecat? Când se întoarce? Copilul stă sus sau jos?
Mama ta are un doctor îngrozitor. Trebuie să se ducă la altcineva.
Eram încolțită. Am spus că își vizitează familia în China
și nu poate pleca din cauza revoluției.
- Ai spus că Mei e în China? - Nu știam ce să spun, Joel.
Când alți oameni nu știu ce să spună, spun că nu știu,
dar tu spui că e în China și nu poate pleca din cauza revoluției.
- Pentru că sunt artistă, Joel. - Super!
Nu e vina mea.
Știu. Îmi pare rău. E a mea, serios. O s-o repar.
Bine.
- O să rezolvi acum sau... - Poți ieși prin spate.
De ce mormăi?
- Tu ai făcut asta? - Ce să fac?
- L-ai mutat pe Ethan de pe semn. - Era în fața băii.
- Am convenit cu toții că sărim. - N-am fost de acord.
- Atunci ține-te până dimineață. - Știi ceva?
Chestia asta e ridicolă.
Tată, încetează.
N-o să știe niciodată că nu era pe semnul lui de sâmbătă.
Tată, avem un parcurs și trebuie să îl respectăm.
Scopul e să aibă încredere.
Dacă se trezește altundeva, s-ar putea să nu știe unde este.
A trăit aici toată viața lui. O să știe unde este.
Nu-l mai mișca de pe semn. Promite-mi!
Nu fac promisiuni.
Tată!
- Pretinzi că ești om de știință. - Pretind? Chiar sunt.
Asta e știință și n-ar trebui să te îndoiești de ea.
Miriam, știi prea bine că trec printr-o perioadă dificilă
de la chestia cu Carol Channing.
Te rog, nu mă mai defăima.
- Mai ții minte biscuitul? - Care biscuit?
Când aveam șapte ani, ai rupt un biscuit în 16 părți, mai ții minte?
- Nu. - Era un sistem de recompense.
Când foloseam bine punctul și virgula, primeam o bucată din biscuit.
Când Noah mi-a mâncat bucățile de biscuit, ai zis: „Nu vreau s-aud.
„Rezolvați singuri problema.”
- Și? - Ai abandonat lecția cu biscuitul.
Nici până azi nu știu cum să folosesc punctul și virgula.
- Indică o pauză, de obicei... - Prea târziu.
Nu-l mișca.
Mami?
Alo?
Mai încet, tată. Scuze, n-am auzit ultima...
Ce? Tată, ești într-un dulap?
De ce ești așa...
Nu pot... Eu nu...
Vin.
E cineva? Mamă? Tată?
Joel!
- De ce ai venit? - E totul în regulă?
Parcă aveai o pungă pe cap.
- Credeam că ai fost răpit. - Nu, dar chiar aveam o pungă pe cap.
- De ce? De care? - Ca să nu fac mult zgomot.
- Subiecte sensibile. Vecinii au urechi. - Moishe.
E în regulă. E fiul meu, Joel.
Bine, ești aici. Fă-te util.
Cum adică util? Ce se întâmplă aici?
De ce țipi? Nu vezi că e liniște aici? Uite, o s-o salvăm.
- Pe cine? - Pe fata ta. Am plănuit totul.
N-am vrut să te implic, dar, dacă tot ai venit, răspunde la niște întrebări.
Tată...
Nu-ți face griji. Ei i-au scos pe cei 13 evrei din Germania.
Sunt cei mai buni. Cel de acolo e fiul celui original.
Cel original a murit, fiul lui e cam nebun, dar are avion.
Trebuie să vorbesc cu tine.
Știu. Comunicarea pare importantă pentru tine azi. Mai târziu.
Deocamdată, când spui că e în China, unde anume?
Știu că e o țară mare. N-am nevoie de adresă, decât dacă o știi.
Nu există nicio adresă.
Bine, știi cumva un nume de stradă sau un punct de reper?
Poate o bibliotecă în apropiere?
Întreabă cum e vremea.
Tipii ăștia sunt cei mai buni?
- Cunoști vreo echipă de extracție bună? - Nu.
Shirley, lucrăm aici.
Nu cred că se plânge cineva că am adus gogoși proaspete, nu?
Plănuiesc o misiune secretă.
Nu pot gândi dacă galopezi pe aici de parcă tragi o căruță.
Dacă eu sunt cal, tu ești măgar.
Bine, gata cu insultele cu animale de fermă. Puteți, vă rog, să...
- Trebuie să vă spun ceva. - Ce s-a întâmplat?
E vorba despre eu și Mei.
Nu mai există eu și Mei.
Nu-ți face griji. O scoatem din China.
Nu e în China, mamă. E la Chicago.
Păi ar trebui să fie mai ușor.
S-a mutat la Chicago, mamă.
- Dar... - Copilul.
- Nu mai e niciun copil. - Vai, nu, Joel!
L-a pierdut?
Da, l-a pierdut.
Îmi pare rău. Of, dragul meu!
Dar puteți încerca din nou când vă căsătoriți.
Nu ne căsătorim, mamă.
Ești bine?
Sigur.
Vrei ceva de mâncare? Avem atât de multă mâncare!
- Atât de multă mâncare! - Nu, mulțumesc.
Am de lucru.
- O să-ți pun mâncare la pachet. - Le spun băieților.
Trebuia să vină azi. Au spus...
The Gordon Ford Show.
Da.
Mulțumim că ne-ați anunțat.
Ce bine! Ai adus o cutie.
- Toată lumea, la balustradă. - La balustradă, oameni buni!
Bun, oameni buni, la emisiune vin prea multe rude.
Mame, frați, unchi, mătuși, nu râd foarte bine.
- Mai reținut. - Da, dle Ford.
Avem și alte treburi de discutat.
Bună dimineața!
- Uitați cine a venit. - Bine.
George a adus mai-marii rețelei, pentru o vizită neașteptată.
Salut, Charlie! Salut, Isaac!
- Salut, persoană pe care n-o cunosc. - Syd Greenberg.
E o ambuscadă prietenească, jur.
Sunt sigur că nu există așa ceva. Haideți sus. Terminăm mai târziu asta.
Urșii tineri din aceste imagini nu doar se luptă în joacă,
ci învață și tehnici de apărare necesare.
- În primele... - Ethan? E ora de culcare.
Dorm în locul trei în noaptea asta.
Ce zici să dormi în patul tău în noaptea asta?
Terapeutul meu spune că nu sunt încă pregătit.
Bine.
Bine, Ethan.
Uită-te la mine, nu la ursul de la televizor. Aici.
Salut! Uite, Ethan,
trebuie să discutăm despre argumentele faptului că dormi în hol
sau, de fapt, de lipsa lor.
Înțeleg că, din anumite motive, îți este frică de patul tău.
Ei bine, ar trebui să știi că frica este foarte naturală.
Există ca să te ajute să supraviețuiești.
Îți spune să fugi când ceva mare, cu dinți, te va mânca
sau să te ferești când o piatră îți este aruncată în cap,
și sunt multe lucruri în viața asta de care chiar trebuie să îți fie frică.
- Ai auzit de Park Slope? - Nu.
Recent, un avion United Airlines și un avion Trans World
s-au ciocnit în aer, au zburat unul în altul,
iar bucăți din epave au căzut într-o intersecție din Park Slope,
ucigând toți pasagerii și șase persoane la sol.
Șase persoane. Mergeau pe stradă,
se duceau la piață, la școală sau la film,
și au fost zdrobiți de bucăți de metal în flăcări
și de brațe, picioare și trunchiuri din corpuri care fuseseră intacte.
- E cam înspăimântător, nu? - Da.
Da, este. Există războaie, inundații...
Uneori tigrii scapă din grădina zoologică.
Fulgerul te poate lovi, chiar și într-o zi însorită.
Poți mânca niște scoici stricate
și să evacuezi din toate orificiile din corp timp de o săptămână.
- Dar nu-mi plac scoicile. - Asta nu te va proteja, Ethan.
Poți cădea într-un puț de care nici nu știai că e acolo.
Să zbori prin parbriz când tatăl tău se oprește brusc.
Ai putea să scrii greșit, fără să vrei, numele lui Carol Channing,
și să devii instant un om care trebuie să își ceară scuze.
În ziar. Da?
Cred că începi să înțelegi ce îți spun.
E timpul să înveți să trăiești cu frica, să accepți că există,
și că nu există suficient scotch în lume care să te apere.
Și deși mama și tatăl tău, chiar și terapeutul tău, au intenții bune
convingându-te că dacă dormi pe podea înseamnă că ești băiat mare și curajos,
bunicul tău este aici să-ți spună
că moartea vine după noi toți.
Chiar și după cei curajoși.
Vrei să-ți citesc o poveste de culcare?
Cum a influențat Thelonious Monk stilul tău de a cânta?
Nimeni nu cântă ca Thelonious.
- Evident. - Cântă note care nici nu știam că există.
Nu pot să spun că n-am împrumutat câteva de-a lungul anilor.
Cu Blue Train și Giant Steps ai atins note perfecte, John.
Mulțumesc mult că ai venit. Marele John Coltrane!
Stați puțin. Vreau să fac un anunț.
De săptămâna aceasta,
The Gordon Ford Show este talk-show-ul numărul unu din țară.
Numărul unu! Exact! Da!
Trebuie să vă mulțumesc vouă, telespectatorilor. Aduceți-l încoace.
Multe mulțumiri personalului meu, echipei, scenariștilor! Haideți pe scenă!
Cei mai buni din branșă. N-aș fi aici în seara aceasta fără ei.
Luați șampanie, vă rog. Beți niște șampanie acasă, oameni buni!
Ne vedem mâine.
- Unde să mergem? La Toots Shor's? - Nu încăpem toți.
Uitați de Toots Shor's. Știu locul perfect.
Dumnezeule!
Ești nebun.
- Hai jos. E o petrecere. - Nu sunteți spionii lui Jack Paar, nu?
Miriam!
- Ce-i asta? - Suntem numărul unu!
- Poftim? - Ei sunt. Poate și eu.
- Poftim? - Nu sunt sigură încă.
- Poftim? - Cineva de aici e numărul unu.
Poftim?
Vino aici!
Suntem numărul unu. Gordon a anunțat.
Au reușit.
- Maisel, vino și tu. - Ești sigur?
Păi, ai patine.
Nu, le-am purtat la birou azi. Așa e moda.
- Deci nu ești concediată. - Cred că nu.
Știi să patinezi sau e chiar o modă?
E mai puțin șocant decât multe dintre hainele tale.
Am jucat rolul unui fulg de zăpadă magic în concursul Hadassah Women's Zionist.
Și Sonja Henie a fost acolo. Le-a spus părinților mei să mă ducă la cursuri.
Nu e un compliment.
- Bine, uită-te. - Mă uit.
- Suntem numărul unu! - Numărul unu!
Ești prea elegant pentru patine?
Se pare că nu mai sunt.
- Îți trebuie un medic? - Mulțumesc, sunt bine.
Am fost voluntară în spital. Am câteva abilități medicale.
- Îmi spuneau Regina Clismei. - N-am nevoie, dar dacă o să am...
- Mă amețești. - Dacă aș primi un bănuț...
- Poate că am nevoie de puțin ajutor. - Mă bucur să fiu utilă.
- Ce a fost asta? - Tu ce crezi?
- Cred că ai încercat să mă săruți. - Cam asta a și fost.
- N-am reușit aterizarea, însă. - Nu mă urăști?
- Cum să urăsc ochii ăștia? Buzele astea? - La Toots Shor's. Am țipat la tine. Mult.
A fost fantastic.
A fost ca Tracy cu Hepburn, Loy și Powell, Robinson și LaMotta.
Mai degrabă: „Un nimeni nesubordonat țipă la o vedetă TV.”
Uită-te la noi acum. Numărul unu.
- Am câștigat cearta, apropo. - Dar nu...
- Îți muști limba? - Nu.
- Atunci pot eu s-o mușc? - Nu ești căsătorit?
Într-un fel.
Asta i-a spus și soțul meu iubitei lui înainte să divorțăm.
Nu pare prea sincer.
Ți se răcește fundul?
Recunosc că nu-l mai simt. Dar poți să-l atingi, dacă vrei.
Și cu asta, ea patină spre asfințit.
Nu credeam că voi vedea așa ceva.
Sonja Henie mi-a spus și mie să fac cursuri. I-am zis să se ducă undeva.
- Trebuie să mă duc la baie. - E una lângă închirierile de patine.
Una pe care fac pipi copiii care nu-și pot da jos colanții la timp?
Nu, mulțumesc. O să caut ceva igienic.
Mike, l-ai văzut pe George? L-am căutat peste tot. Trebuie să semneze asta.
Da, pun pariu. Dă-mi-l mie.
Îi falsific semnătura lui George de zece ani.
„G” ilizibil, „R” cu bucle.
Salut, Mike!
Vreau să știu dacă fața ta o să fie ultimul lucru pe care-l văd.
Voiam să te felicit. Nu e rău, numărul unu.
- Nu-i prea rău. - De ce nu sărbătorești?
Îl aduc pe Truman Capote săptămâna viitoare, dar e la Jack Paar acum.
Trebuie să anulez, căci avem o regulă.
Struțul lui Doris Day s-a îmbolnăvit, așa că a amânat. Are un struț.
Trupa britanică care nu-mi place a picat, căci bateristul lor a murit.
Panoul meu cu invitați e un dezastru, și nu-mi pasă decât de panoul meu.
- Și de terenul cu brazi de Crăciun. - Plantație, nu teren.
Mă scuzi.
Știi că o aducem din nou pe Sophie Lennon săptămâna asta?
Nu știam.
E un invitat bun. Oamenii o urmăresc, așa că îți mulțumesc.
Scuze, puțin mai tare?
Chiar ai renunțat la ea după ce ai adus-o în emisiunea aceea?
- Am prioritățile mele. - Și banii?
Banii vin și pleacă.
Să luăm prânzul săptămâna viitoare.
Dacă ești disponibilă.
- Serios, un prânz adevărat? - Da, un prânz adevărat.
- Gătit de altcineva, nu de mine? - Da.
Nu unul la care apar, iar tu spui: „Du-te naibii, fă pași”?
Închid ușa acum.
Fata mea o va suna pe fata ta.
Ethan.
Ar trebui să fii la locul trei în noaptea asta.
Știai de accidentul de avion din Park Slope?
- Ai stat cu bunicul? - Mi-a spus despre trunchiuri.
Da.
Și despre tigri care fug de la zoo și despre loviturile de fulger.
Culcă-te, copile! O să țin eu tigrii departe.
- Și trunchiurile? - Și trunchiurile.
Da.
Moishe...
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Robert Ciubotaru