Jag fick hoppa över en av gästerna i går.
Det är farligt.
En gång hoppade jag över Jackie Gleason. Dan efter satt jag på månen.
Jag var blåslagen i en vecka.
Vintern har kommit till Amerika.
Vägarna är blötare än Richard Nixon under en tevedebatt.
Vinnaren av det minst intressanta skämtet är...
Kan nån hälsa The Shirelles att jag älskar dem imorgon?
Bandet väntar en halv takt efter monologen.
De ska börja tidigare. Inte hänga i luften.
Det är det jag säger hela tiden. Jag ska prata med Tony.
Blir Teddys handstil mindre? Eller är det min syn?
Hans handstil blir allt mindre. Jag ska prata med Teddy.
Kerouac-skämtet? Varför skrattade inte fler åt det?
- Folk verkar inte veta vem han är. - Hur så?
Jag vet vem han är.
Vi måste sluta med de föråldrade referenserna.
Väl talat, Gordy.
- Ses vi på Toots? - Jag måste hem. Frugan deppar.
- Hon var glad när jag lämnade henne. - Lustigt.
Tally sa fel. Gordon skippade det skämtet.
- Förlåt, Cess. - Jag har ändå fler skämt än du.
- Det är ingen tävling. - Så klart det är.
- Du vet vad det betyder. - Maisel har 0 av 30.
- Det är rekord. - Japp.
- Tack igen, Midge. - Inget skämt den här gången heller?
Nej, men jag vet vem Jack Kerouac är.
Vem?
Fin skörd idag.
Gud blickade ner och log mot oss.
Ethan!
Ethan, får jag se på dig.
Mamma, du vet att det finns en flygplats?
- Den ligger nästan i Egypten. - Ethan!
Det är okej! Det är bara min mor! Hon är på besök från New York.
De beter sig som om de aldrig sett en judisk mor förut.
Det är Israel, mamma.
En helikopter som plötsligt dyker upp gör folk nervösa.
Vem invaderar en salladsfarm?
Hälsomedvetna antisemiter sugna på sallad?
- Så han väntar på dig? - Han klarar sig. Han har en bok.
När palsternackorna tittade upp, blev vi förbluffade.
Man tror att man sår rädisor och upp kommer palsternackor.
Guds vägar är outgrundliga.
- Det var vi som blandat ihop paketen. - Bra, du är inte helt förändrad.
Hur går det med studierna? Är du rabbin än?
- Inte än. - Du har gått på rabbinskolan i åratal.
- Det är ingen rabbinskola. - Du gick inte på college.
Tar det längre tid att bli rabbin än advokat?
- Ja - Ja.
Nu vet jag det.
Jag skickar en bil för att hämta dig kl.18.30. Har du kostymen jag skickade?
- Ja, men... - Säg inte emot nu.
Det är inte varje kväll som UJA Federation hedrar din mor.
Jag vill att min son ser stilig ut.
Se till att raka dig och bada två gånger. Smutsen ser ingrodd ut.
Jag arbetar på fälten. Ett värdigt arbete.
Mitt jobb involverar ett rum fullt av folk som stirrar på min kålsnippa.
Där hör du. Helt i din stil.
- Varför säger du så? - Tur att du inte sköter bokningar på Copa.
Jag har en liten nyhet. Chava! Chava.
Mamma, jag vill att du ska träffa...
- Låt mig gissa. Chava? - Vi ska gifta oss.
- En liten nyhet? - Trevligt att träffas, mrs Maisel.
Så ni ska gifta er?
- Ja, efter skörden. - Ingen aning om när det är.
Tal om äktenskap roar er inte.
- Ethan berättade om skilsmässan. - Vilken av dem?
Den som inte känt smärta, har inte levat.
Det lät vackert, tror jag.
Så, Chava, bor dina föräldrar också på kibbutz?
Jag föddes i Tel Aviv, vi flyttade till Minnesota
när min far blev chefskirurg på Mayo-kliniken.
Jag kom hit för militärtjänsten. Inte mycket strid,
men jag bröt benet när fallskärmen utlöstes försent.
Jag skildes från min pluton, spjälade benet själv och sov i ett träd.
- Det blir jag retad för än. - Folk glömmer aldrig.
Okej, jag måste åka. Ethan, följer du mamma till helikoptern?
Var trogen annars sliter hon ballarna av dig och planterar med löken.
Jag kommer att vara henne trogen för alltid.
Okej, vi ses kl. 18.30. Ta på dig kostymen.
Jag önskar du sagt att du hade fästmö.
Förlåt.
- Jag gillar henne inte. - Tja, hon är min mor.
Det här är löjligt. Han är en liten pojke.
Man säger till en pojke. Man lurar honom inte.
Det är vad skolterapeuten sa åt oss att göra.
Gör det till en lek. Varje natt sover han en halvmeter närmare sitt rum
ända tills han sover i sin säng och har vunnit.
- Så där. - Vi borde placera honom i en ny skola.
- Alla skolor ser oss som dåliga föräldrar. - Varför?
Vi är skilda. Jag är komiker, fängelsekund. Du har en nattklubb.
Men att låta vår son sova på golvet gör oss perfekta?
- Nån bättre idé? - Säg åt honom att sova i sängen.
Tänka sig. Inte undra på att män styr världen.
Så där.
Vi borde låtit Ethan prata med honom.
Med skolterapeuten? Aldrig i livet.
Ingen kvacksalvare ska förvirra min son.
Genast tror Ethan att hans familj är galen.
- Hörde ni det? - Vad då, mamma?
Jag tyckte... Ingenting. Vem vill ha te?
Terapeuter är för de svaga.
Jag har hört din åsikt högt och tydligt.
Prata inte om det här i ditt nummer.
Varför är du så sur? Där.
Moishe och Shirley?
Den ostoppbara kraften och det orörliga föremålet?
De gör mig galen.
De bor i samma hus, men vägrar prata.
Allt går genom mig.
Morgonen gick åt till att förhandla temperaturen när de sover. 18 eller 19.
En och en halv timme för en grads skillnad.
Hörde ni? Det var en duns eller en smäll.
- Det var ytterdörren, Rose. - Men vem kom in?
Det är du, Abe.
Vad gör ni där nere?
- Vi träffade Ethans skola... - Strunt samma. Jag bryr mig inte.
Pappa... Det är bara jag, mamma.
- Vad är det? - Jag stavade Carol Channings namn fel.
- Hur då? - Fel! Spelar det nån roll?
Tidningen förde in en rättelse.
- En rättelse för alla att läsa. - Läser nån rättelser?
Självklart! Jag börjar alltid med att läsa rättelserna.
Det är så man vet vilka som är idioter.
Och fram till nu var jag den enda personen på Voice
som aldrig hade rättats i tryck.
Nu är jag också en idiot.
Då låter de dig kanske sitta med dem på lunchen.
Titta.
"I måndags stavades Carol Channing, två N, felaktigt som 'Chaning', ett N."
Jag är märkt. Jag är Hester Prynne. Med två N förresten.
Jag minns helt enkelt inte när jag senast begick ett sånt misstag.
Kom igen.
Inte på 25 år vid Columbia, inte på high school, inte i grundskolan...
Jag kan ha gjort nåt fel i förskolan,
men det finns inga uppgifter om min tid där. Jag har kollat.
Ni är skilda. Vad gör du här?
- Ethans skolterapeut... - Jag sa ju att jag inte bryr mig!
Ni måste ha hört det! En hane spändes eller ett svärd drogs ur skidan.
Jag tappade tidningen på bordet.
Du... Försöker du driva mig till vanvett, Abe Weissman?
Ingen chans att jag inte tar med det här i mitt nummer.
Ungen fick gå om förskolan. Han kuggades i fingerfärg.
- Nåt annat än fingerfärg. - I att dela med sig.
- Mellanmål. - Vi ger honom ett per kväll.
- Hur stavar man konsternerad? - Du ligger två skämt efter.
Jag har hästminne.
- Och rumpa som en tallrik spaghetti. - Ska du säga.
Sluta, vi behöver ett till. Fokusera. Nånting, vad som helst.
Tja...
- Strunt samma. - Låt höra.
- Dina tankar tillhör oss. - Kämpa inte emot.
Okej...
Mel Blanc, Snurre Sprätts röst, var med om en bilolycka.
Han återhämtar sig, men Mudds röst är ännu under förhör.
- Jag gillar det. - Jag också. Ta med det.
In med det? Du menar, ta med det? Håll käften, Mel.
Ja, det var bra. In med det.
- Om det godkänns av mannen däruppe. - Här kommer han.
- Det luktar elefantrumpa härinne. - Trudy, är du redo?
Ge hit.
Okej.
- Bra jobbat. - Ännu en rysare.
Vi är bäst i branschen.
- Vi tar paus. - Min mamma har ringt tre gånger.
- Sjunger du? - Det vet du.
- När hörde jag dig sjunga? - I skolpjäserna.
Minns du inte att jag sjöng The Band Wagon?
Jag minns att du låg med bandet, men inte att du sjöng.
Du förminskar jämt mina drömmar.
Då är du konsekvent.
Jag har kört fast för att jag inte får hjälp av dig eller andra.
Jag ska försöka hitta nåt, jag lovar.
Bryt inte det här löftet. Sen Skint dog, känner jag mig sårbar.
Vänta nu, dog Skint? Din man, min svåger?
- Förra veckan. - Och du sa inget?
- En naturlig död, inget att tala om. - Jag ringer dig senare.
Susie, vad tycks? Är blommönstret plottrigt?
Dinah väljer inredningen. Det är hon som bryr sig.
Tack. Susie Myersons kontor. Hej, Midge. Hon är här.
- Läget? - Jag fick med ett skämt.
- Äntligen. - Det tog mig fyra veckor.
Nej, de insåg att ingen tappar kuken om de tar med en dams skämt.
Se till att titta ikväll. Dinah med.
Det ska jag göra. Miriam, jag måste sluta. Din mamma dök precis upp.
- Mycket lustigt. Hej då. - Hej då.
- Rose. - Jag försökte ringa, men kom inte fram.
Det går bra för mig. Det är ett hektiskt professionellt kontor.
Fan ta mig? Fan ta dig och åsnan du red in på
och fan ta åsnans syster också!
Kom in. Slå dig ner.
Vad står på?
Susie, du är den argaste person jag känner.
- Okej. - Och du umgås med arga människor.
Du utstrålar alltid en skrämmande energi.
- Vart vill du komma? - Kan du ordna en pistol åt mig?
- Vad? - Inte nåt tjusigt eller för tungt.
Den ska rymmas i handväskan och vara lätt att dra.
Är du höger- eller vänsterhänt, raring?
Rose, varför behöver du en pistol?
Jag trampade vissa på tårna med min äktenskapsförmedling,
inkräktade på några otrevliga personers revir.
Så du ska skjuta dem, dessa gamla kvinnor?
Nej, inte skjuta, bara hota och vifta lite med den.
Vifta med pistol kan ge effekt. Och straffet är kortare.
Verkligen? Håll tyst.
- De har hotat mig och min familj. - Kom igen.
De trängde in Abe i ett hörn, sa hemska saker om Toran.
Vi har fått flyg inställda, post stulen, kemtvätt förstörd.
- Vem har inte det? - Jag tror att de brände ner tesalongen.
- Vänta, brände de ner min tesalong? - Ja.
Den med vaniljvispgrädden med en nypa muskotnöt som gör den himmelsk?
- Den brann ner. - Jag som tänkte investera!
- Den är borta. - Herrejävlar.
Jag dödar dig, hör du?
Jag beklagar svordomarna ni kan ha hört där inifrån.
Samtalet blev rätt aggressivt.
- Är allt okej? - Det är biljettkontoret.
Camelot. Frun vill ha biljetter. Dessa människor svarar inte på hot.
Skjut inte omkring dig på några damluncher.
Behöver du nånstans att göra affärer nu när tesalongen är borta?
Ett par dar kanske. Bara ett bord och en telefon.
- Hallå, Maggie! - Ja?
Midges mamma kommer över, hitta en vrå åt henne.
- Vad sa du? - Öppna dörrjäveln bara.
Nedför korridoren och till höger.
Tack, Susie. Men så fin. Damast?
- Där hör du. - Jag är i minoritet.
Mobbare. Fan, jag hatar dem. De jävlas med en trevlig galen dam som Rose.
- Låt henne inte skaffa pistol. - Så klart inte.
Så, vad sägs om...
Dem? Nej...
Varför inte?
Nej, jag vill inte...
Ni vet att vi pratar mummel rätt flytande, va?
Ni vill blanda in oss.
- Nej. - Kanske.
Säkert?
Vad är det här för överklassbrud som vill att jag möblerar om?
Låt henne stanna ett tag bara.
Det är perfekt, Susie! Tack.
Är hon Midges morsa?
Ni har inget med det här att göra.
Okej, då så.
Hade du sagt till, kunde jag skaffat biljetter.
Jag känner Robert Goulet.
- Det stämmer. - Vi golfar på lördagar.
Ha det så kul.
Gör en massa oväsen och visa Gordon och alla där hemma
att ni har kul. Njut av showen.
Du, Teddy, kan du spara kortet med mitt skämt på?
- Det är mitt första. - Gärna. Så spännande.
Ja.
Mina damer och herrar, det är The Gordon Ford Show!
Kvällens gäster, Pat Boone, från Dobie Gillis, Bob Denver,
och komikern Lester Simms.
Här är er värd, Gordon Ford!
President John F. Kennedy.
Underligt med en katolsk president från Massachusetts.
Kommer han att vara för evigt lojal mot Red Sox?
Nu lite nyheter.
Inför en uppgörelse med kubanska gerillor
köpte amerikanska armén nyligen ett B-52 bombplan
och 10 000 bananer.
Sprid ut dem bara.
Mel Blanc, Snurre Sprätts röst, var med om en bilolycka.
Han återhämtar sig, men Felmers röst är ännu under förhör...
Det är en ny karaktär. Felmer.
Felle Piggs högra hand. Han är stenkul.
På tal om tecknat så släppte Disney Pongo och de 101 dalmatinerna.
Den har fått mycket beröm, men jag tycke inte den var på pricken.
Men det är väl bara jag.
- Hej, Midge, här är ditt kort. - Tack, Teddy.
- Ska du rama in det? - Elda upp det snarare.
Okej.
- Var det inte lite skrikigt? - Skrikigare.
- Du! - Ja.
Du har inget att oroa dig för.
Le bara ditt bländande leende mot Gordy, så går det vägen.
- Tror du det? Tack. - Jag vet det.
Vill du behålla jobbet, börja kräla.
- Men George sa just... - George har fel.
Om allt i hela världen. Kräla, sa jag.
Kräla som aldrig förr.
Nån kommer vara här kl. 01.00 och ta emot leveransen. Nej, inte före dess.
Vi är en nattklubb, inte en förskola.
Ja, vi ses kl. 01.00.
Vad vill du?
Minns du när vi öppnade klubben
och diskuterade hur den skulle vara?
- Bra musik, hipp kundkrets. - Ja, jag minns.
Speciellt den hippa kundkretsen.
Vi kände att vissa inslag
skulle dämpa ställets feststämning.
- Är mormonerna här igen? - Om det vore så väl.
Vissa säger att kalv inte ska saltas förrän i slutet.
Vad väntar de på? Taket kan rasa in.
Rymdvarelser kan skjuta en rätt i röven.
Då ligger man där död med sin osaltade kalv.
Mamma, vad gör du här?
Jag har så roligt med mina nya vänner,
vad-han-nu-heter och vad-hon-nu-heter.
De är nånstans ifrån och är här för att fira nåt.
Archie?... Får jag ta den?
Om du försöker. får du smisk över mitt knä.
Som pojke var han livrädd för min hårborste.
Han gömde sig i garderoben, i min peruk, och hoppades att jag inget skulle märka.
Hallå där. Du ser ut som du tänkte kräkas.
Ta ett smörat kex.
Vem mer är hungrig?
Du borde verkligen sälja snacks här, Joel.
Men då måste du förstås skruva upp belysningen så att de kan se menyn.
Det är så mörkt här inne, att jag inte ser mig själv tänka.
Hur länge har de legat i din handväska?
Åh! Gud!
- Varsågod. - Jag beställde inte det.
Jag tycker att nåt varmt...
Jag har fått nog av vad män tycker.
- Förlåt. - Jag tycker du ska dricka det.
Så tycker jag.
Hej, jag heter Shirley Maisel. Det är min son, Joel, ägaren.
Honom får vi snart inte se mycket av för han ska få en bebis.
Han kommer att vara hemma och byta bajsblöjor.
- Mamma! - Nu ropar han "mamma" igen.
- Gå hem. Snälla. - Jag kan inte stanna i huset längre.
- Ni måste lösa det här. - Han går inte i pension.
Naturligtvis inte, han kommer aldrig gå i pension!
Han dör på sitt arbete, grälande på garngubben. Acceptera det.
Den där garngubben är en dumskalle.
Jag ringer en taxi.
- Varför får hon stanna? - Hon jobbar här.
- Varför då? - Vad då varför?
Varför jobbar du för min son? Det är skumt.
Har ni två nåt perverst på gång?
Mr Maisel, jag hoppas er mor kan ta en käftsmäll.
Det kan hon.
Hallå! Nej!
Hon vägrar gå. Hon har druckit många drinkar.
- Åh, jösses. - Hon har gammal mat med sig.
Hon delar ut den till alla som ser berusade ut.
- En dödlig handväska. - Hon försöker tända lamporna.
Hon ber om en mopp. Hon hatar musiken.
Hon vill att alla bär tröjor. Hon slåss med mrs Moskowitz.
- Det låter som en jämn kamp. - Pappa.
Jag förlorar klubben om det fortsätter. Snälla, hjälp mig.
- Japp, jag ordnar det. - Tack.
Jag hittade moppen.
Du måste skämta.
Därför kommer jag aldrig att bevaka hockey, det är en baseballstad.
Ursäkta mig, vad dricker mr Ford?
- Bourbon och pynt. - Samma, tack.
Mycket bourbon. Lite pynt.
Jag vill inte det, men det blir så.
- Äsch, det är Yanks. - Utan Stengel?
Skönt att bli av med Stengel.
- Han pratar tydligen med Mets. - Vilka är Mets?
Gordon, förlåt att jag avbryter.
- Hej. - Hej, och ja, du avbryter.
Ja, men jag bär på gåvor. Bourbon och olivkvist.
Jag har redan en, tack.
- Det här blev pinsamt. - Och mer pinsamt blir det.
Jag vill be om ursäkt för att jag stönade. Det var oprofessionellt.
Hon stönade under programmet.
- Så dumt. Helt ofrivilligt. - Tvingade nån dig?
Det fanns en anledning.
Hade du förlossningsvärkar?
Jag beundrar er kvinnor.
Nej, det var mitt första skämt och när jag hörde det,
- lät jag det påverka mig. - Ditt första?
Du har varit där i veckor.
- De är tuffa. - De är de bästa.
Utan tvekan. Men när du stakade dig blev jag besviken.
Det är allt. Hur det än går, var snäll och godta min ursäkt.
Okej, jag godtar din ursäkt.
Förlåt att jag avbröt.
Lämna drinken. Skämtet hade fallit platt, vare sig jag stakade mig eller ej.
- Nej, det hade det inte. - Jo, det hade det.
Skämtet var bra. Fram till Helmer Mudd.
- Jag stakade mig inte på Helmer Mudd. - Jo.
- Nej. - Det skämtet vill jag höra.
Jag är komiker. Jag kan tajming.
- Du sabbade skämtet. - Jag fick skratt.
- Du poängterade misstaget. - Det var med flit.
Du sabbade ett bra skämt bara för att poängtera att du sabbade det?
De älskar att jag är mänsklig. Jag fick skratt.
- Men det var fel skratt. - Inga skratt är fel.
Jo, nervösa skratt. Tro mig, jag vet.
Hade du fått skämtet rätt, hade du fått rätt skratt.
Skämtet hade ändå fallit platt. Punkt slut.
- Varför godkände du det då? - Va?
Du godkänner alla skämt.
Varför sa du okej, om du visste att det skulle falla platt?
Du sa okej utan att veta om det skulle falla platt förrän du stod på scenen,
och då räddade du det genom att sabba det och fick fel skratt?
Inga skratt är fel!
Det finns skratt som är fel!
Fel skratt får man när man missar det rätta!
Då får man fel jävla skratt.
Sa hon som inte fått till ett skämt på sex månader.
Har du ingen almanacka? Det har gått en månad.
Jag har varit i branschen länge. Jag är professionell!
Du gjorde ett misstag och vägrar erkänna det.
Vilken gräslig drink.
Inga skratt är fel!
Jag skrev till långt in på småtimmarna, när jag inte lät mig inspireras av Cicero.
Det kanske kan reparera skadan i viss mån.
Du stavade Channing fel. Är du inte lite för hård mot dig själv?
- Inte enligt Cicero. - Okej, helt kort,
jag kan inte publicera en ursäkt på 1 500 ord för att du utelämnade "N".
- Hur många ord ska det vara? - Femton?
Femton?
Det här är telefonväxeln. Vi har ett nödsamtal från Susie Myerson.
- Nej, tack. - Var god vänta.
- Växeln, koppla bort det. - Borde du inte höra efter vad som hänt?
Men det här är ju mitt nödsamtal.
- Hallå? - Hallå?
- Vem är det? Jag söker Midge. - Det är Abe. Jag är i telefon.
Det har tutat upptaget sen i morse.
Jag började dan med att försöka ringa alla Village Voice-prenumeranter
- för att personligen be om ursäkt. - Herregud.
- Abe, snälla hämta Midge. - Okej då.
- Miriam! - Adjö, Abe. Femton ord.
Det är Susie.
- Hej. - Grälade du möjligen
med Gordon Ford inför precis hela showbiz igår kväll på Toots Shor's?
- Hur vet du det? - Det stod i tidningen.
"Det vanliga festandet, som bara de som var där kan fatta,
på Toots' framstår som tamt jämfört med gårdagens drabbning
mellan Ford och en uppkäftig författarinna."
- Det är lösryckt. - Ge mig sammanhanget.
Han floppade i direktsändning. Och jag stönade.
Det var oavsiktligt. Jag bad om ursäkt.
"Det var chockerande att se teveunderhållningens älsklingspojke
"tappa sitt utmärkande lugn.
"Tidigare nämnda författarinna kanske bör finslipa sin meritlista
"och överväga en annan bransch, i en annan stad, i en annan delstat."
Åh, herregud.
Min klippbok om dig dignar snart av tidningsurklipp.
Hjälp mig. Vad gör jag? Ber om ursäkt igen?
Jag vill säga ja, men du är ju inte så bra på det.
Jag måste väl ändå gå dit på måndag och våga visa mig?
- Ja, och ta med en låda. - Varför det?
När man får sparken har man en låda att lägga sina saker i. Ta med en stor.
Fast jag har ju inget kontor. Så en liten låda räcker.
Skönt att vi vet vilken låda du ska ta med, när de sparkar dig.
- Tror du jag får sparken? - Jag ska ringa några samtal.
Det är lördag,
så skitstövlarna golfar eller sitter och runkar på sina båtar.
- Fan. - Vad?
Är det dem?
- Få inte panik. Jag håller dig à jour. - Okej, hej då.
Susie Myerson och partner.
Vänta, vad?
Komma vart?
- Vem är du? - Vem är du?
- Jag är Susie Myerson. - Lägg av.
Nej.
- Du? - Ja, hur så?
Jag föreställde mig nån längre, grövre...
- Passa dig. Vem fan är du? - Lustigt.
Tack för presenten förresten, mycket listigt.
- Vilken present? - Samtalet.
Nån säger att jag har en present från Susie Myerson utanför dörren.
Jag öppnar dörren och en hel poliskår häktar mig för ett brott jag inte begått.
Den presenten. Varsågod, miss...
Molly är död.
- Vem är Molly? - Min irländska kollega.
Hon fick samma samtal, fick en hjärtattack och dog.
Jösses.
Vår judiska vän flyger till Argentina. Miss M är försvunnen.
- Vilka fan är ni? - Vad menar du, vilka är vi?
Skickade Rose Weissman dig?
Jo, Rose skickade mig.
- Är du säker? - Vem kan vara säker på nåt i livet?
Det här är rena rama nonsens.
Att sätta dit mig för en tramsig tesalongsbrand?
Dömt att misslyckas.
Vänta lite. Var det du?
Brände du ner tidernas bästa tesalong?
- Har du smakat deras vispgrädde? - Vad?
Jag vet inte om det är den extra grädden eller sockret.
Eller båda? Kanske är det nypan muskotnöt.
Jag lagade det hemma och misslyckades totalt,
men det är nåt med den där vispgrädden.
Jag hoppas att du får elektriska stolen.
Jag insåg inte att Rose hade beskyddare.
Det har hon. Och en pistol. Som hon använder och inte bara viftar med.
Okej, nu har ni mig.
Kan vi komma till poängen nu?
Vilken poäng?
Rose Weissman kan behålla Upper West Side.
Hon kan bara inte gå över 125:e eller under 60:e.
Nu när Molly är död, kan hon ta Hell's Kitchen,
men hon bör läsa på om limerickar och potatissvält.
Vad då, inte gott nog?
Jag är bara muskelknippet. Jag ska prata med Rose.
En muskelknutta. Det borde jag ha tänkt på.
Alltid en överraskning.
- Minst sagt. - Nöjet var helt på min sida.
Utstyrseln passar dig. Vissa kvinnor i din ålder klär inte i randigt.
Hälsa Rose att det är en bra uppgörelse.
Om de häktat dig, varför är du inte i delstatsfängelset?
Jag är tidigare straffad.
- Det här är annorlunda. - Helt otroligt.
Han skulle hjälpa mig med henne. Istället tar han upp två bord.
Hon dyker upp, och det första hon gör är att be om rabatt.
- Gav du henne det? - Hon är ju min mor.
Helt otroligt. Hon talar om för mig hur man väljer en melon.
Jag kan sniffa mig till en mogen melon i Jersey, om så vore.
- Du borde smällt till henne. - Min manikyr var nygjord.
- Katrinplommon funkar inte! - Jo, för mig.
Nonsens. Det har inget med mat att göra. Viljestyrka och rutin.
Tänk om du har ett möte?
Jag kan dra i brandlarmet. Tömma klubben.
De kommer tillbaka imorgon för canastan.
Bra. Din pappas vän drog fram ett mynt ur servitrisens öra igen.
Vad stirrar ni på?
I ena hörnet, den obesegrade mästaren på väsksnacks, Shirley Maisel.
I andra hörnet utmanar katrinplommonskeptikern, Moishe Maisel.
- Och de är inte tillsammans. - Inte alls.
Trista typer.
Godkväll och välkomna åter. Vem försöker jag lura?
Trist att dina drömmar håller på att krossas,
men kan jag få 10 minuter i bandpausen?
Musiklektioner skulle hjälpa!
Fan ta det här.
Din tur.
- Alla är så känsliga nuförtiden. - Är de det?
- De killarna är inga Sinatra. - Kommer bandet tillbaka?
Godkväll, mina damer och herrar. Jag heter mrs Maisel...
Miriam! Det är min före detta svärdotter.
- Så blek. - Vad gör du där uppe?
Jag ska göra mitt nummer.
För vem?
För alla trevliga och förbryllade människor här inne.
Låt henne vara, Shirley. Vill hon skämta, får hon lära sig att bli tuff.
- Min slaktare är roligare, men inte rolig. - Snygg. Hon borde sjunga.
Jag sjunger inte, men jag är författare på The Gordon...
Jag blev distraherad. Börja om igen.
Jag har inte börjat än.
Tro mig, ni kommer inte skratta.
- Pappa, håll käften. - Min avkomma ber mig hålla käften.
Gå eller hjälp till.
Jag hjälper till. Hon borde omvärdera sin karriär. Vem annars ska säga det?
Miriam, låtsas som om han inte är här.
Okej, då så. Jag är en ensamstående kvinna i New York.
- Jag också. - Du är inte singel, mamma.
- Joel, kan du lägga av? - Förlåt.
Har ni varit på en tunnelbanestation i mörkret?
De har inte riktig belysning.
Det var en retorisk fråga, Shirley. Hon ställde den bara för att skapa nåt.
Häromkvällen gick jag nedför en mörk trappa...
Hade du ingen ficklampa? Jag har två.
En för att se och en som vapen.
Shirley, du bländar mig.
Precis som förövaren. Bra, va?
Okej, vi går vidare. Igår berättade rektorn att min son sover på lektionerna.
- Vad har hänt med Ethan? - Han sover på lektionerna.
För att han inte dricker kaffe?
Okej, gott folk, showen är på scenen.
Jag glömde var jag var.
För Guds skull, ta det inte från början. Jag har ett skämt.
En kille går in i en bar och bär på en 30 cm lång man som spelar piano.
Bartendern säger: "Min ande måste vara hörselskadad.
"Pysslingen är inte pianist."
Där är du, Miriam. Jag måste säga att du var fantastisk där uppe.
Jösses, tack, Shirley.
Jag njöt av varje minut, är dina shower alltid så här?
Nej, för det mesta får jag berätta ett skämt.
Verkligen? Så intressant. Vilket nöje det var.
Medan vi är här, behöver jag lite information.
- Om vad? - Mei. Var är hon?
Joel sa att hon blev intervjuad för ett läkarjobb?
- Ja, det blev hon. - Hur lång tid tar det?
Hur många frågor kan de ställa?
När jag går till doktorn tar han min puls och snor en cigarett.
Det är mer invecklat än så.
- Så du vet nåt. - Jag? Nej.
Berätta bara. Ligger bebisen högt eller lågt?
Jag har stickat rosa och blå tossor. Jag är helt förd bakom ljuset.
Bebisen kan inte komma till världen med kalla fötter. Så rysligt det vore.
Jag blir galen, Miriam.
- Snälla, berätta bara nåt, vad som helst. - Jag tror att hon hälsar på sin familj.
- Var är hennes familj? - I Kina.
- Var det inte en revolution i Kina? - Jo.
Därför är hon inte tillbaka än.
- Har hon tagit värvning? - Nej, mycket byråkrati bara.
Fattar du? Glöm det. Hon är snart här. Ursäkta mig? Jag tror att jag lämnade...
- Har du inte berättat för Shirley om Mei? - Hur så?
Hon grillade mig precis om henne.
Varför är hon borta? När är hon tillbaka? Bär hon högt eller lågt?
Din mammas läkare är gräslig. Hon behöver träffa nån annan.
Hon ställde tusen frågor. Jag sa att hon besökte Kina
och inte kan komma hem på grund av revolutionen.
- Sa du att Mei var i Kina? - Jag visste inte vad jag skulle säga.
När andra inte vet vad de ska säga, säger de det,
men du säger att hon sitter fast i Kina på grund av en revolution.
- Jag är artist, Joel. - Toppen.
Det här är inte mitt fel.
Jag vet. Jag är ledsen. Det är mitt. Jag fixar det.
Okej.
- Ska du fixa det nu eller... - Där är bakdörren.
Varför grymtar du?
- Gjorde du det här? - Vad då?
- Flyttade Ethan från hans sovmärke. - Han låg i vägen för badrummet.
- Vi kom överens om att vi skulle hoppa. - Inte jag.
- Håll dig tills imorgon då. - Vet du vad?
Det här är ju urlöjligt.
Pappa, sluta.
Han får aldrig veta att han flyttat sig från lördagsmärket.
Vi har en plan och vi måste hålla oss till den.
Hela poängen med detta är tillit.
Vaknar han nån annanstans, vet han inte var han är.
Han har bott här hela sitt liv. Han vet var han är.
Flytta honom inte från hans märke igen. Lova mig.
Jag ger inga löften.
Pappa.
- Du som påstår dig vara vetenskaplig. - Påstår? Jag är det.
Det här är vetenskap, och du bör inte tvivla på det.
Miriam, du vet mycket väl att jag omges av ett själsligt mörker
på grund av detta med Carol Channing.
Snälla, svartmåla mig inte ännu mer.
- Minns du kakan? - Kakan? Vilken kaka?
När jag var sju år, bröt du en kaka i 16 bitar. Minns du det?
- Nej. - Det var ett belöningssystem.
Varje gång jag använde semikolon rätt, fick jag en bit kaka.
När Noah åt upp mina kakbitar sa du: "Det här vill jag inte höra talas om.
"Lös det er sinsemellan."
- Och? - Du övergav mina kaklektioner.
Än idag vet jag inte hur man använder semikolon.
- Det används för att indikera en paus... - För sent.
Flytta honom inte.
Mamma?
Hallå?
Lugna dig, pappa. Förlåt, jag hörde inte det sista...
Va? Är du i en garderob?
Varför är du så...
Jag kan inte... Jag vet inte...
Jag kommer över.
Hallå? Mamma? Pappa?
Joel!
- Varför är du här? - Är allt väl?
Det lät som du hade en påse över huvudet.
- Jag trodde du var kidnappad. - Nej, men jag hade en påse över huvudet.
- Varför då? - Som ljuddämpare.
- Känsliga ämnen. Grannarna har öron. - Moishe.
Det är lugnt. Det är min son, Joel.
Okej, du är här. Hjälp till.
Vad menar du, hjälp till? Vad gör ni?
Varför skriker du? Se dig omkring. Hör på, vi ska få ut henne.
- Få ut vem? - Din flicka. Allt är planerat.
Jag ville inte involvera dig, men eftersom du är här kan du svara på våra frågor.
Pappa...
Oroa dig inte. De var de som fick ut 13 judar ur Tyskland.
De är de bästa. Det där är hans son.
Han är lite av en klant, men han har sitt plan.
Jag måste prata med dig.
Jag vet. Kommunikation är viktigt för dig. Vi tar det sen.
Men just nu, var i Kina är hon?
Jag vet att det är stort. Adress behövs inte, om du inte har en.
Det finns ingen adress.
Okej, har du ett gatunamn eller ett landmärke?
Kanske ett bibliotek i närheten?
Han frågar om vädret.
Så det här är de bästa?
- Har du ett bättre räddningsteam? - Nej.
Shirley, vi jobbar här.
Jag hör inga klagomål över färska wienerbröd.
De planerar ett hemligt uppdrag.
De kan inte tänka när du galopperar runt som om du drog en vagn.
Om jag är en häst, är du en åsna.
Det räcker med förolämpningar... Kan ni två vara snälla och...
- Jag måste berätta nåt för er. - Vad står på?
Det handlar om Mei och mig.
Det finns inget Mei och jag.
Nej, oroa dig inte. Vi får ut henne från Kina.
Hon är inte i Kina. Hon är i Chicago.
Det borde vara lättare.
Hon flyttade till Chicago.
- Men... - Bebisen.
- Det finns ingen bebis längre. - Åh, nej, Joel.
Förlorade hon det?
Ja, hon förlorade det.
Jag är så ledsen. Åh, älskling.
Men ni kan försöka igen, när ni gifter er.
Vi ska inte gifta oss, mamma.
Mår du bra?
Visst.
Vill du ha nåt att äta? Det finns mycket mat.
- Så mycket mat. - Nej, tack.
Jag måste jobba.
- Jag ordnar en matlåda att ta med. - Jag berättar för pojkarna.
Han skulle komma in idag. De sa...
The Gordon Ford Show.
Ja, det är vi.
Tack för att du talade om det.
Åh, bra, du tog med en låda.
- Ställ er vid räcket. - Vid räcket, allihop.
Okej, hör på. Vi har för många släktingar i publiken.
Mödrar, bröder, farbröder, fastrar är inte de som skrattar bäst.
- Återhållsamhet, tack. - Ja, mr Ford.
Vi har annat att ta itu med också.
God morgon, allihop.
- Se vilka som är här. - Okej.
George tog med sig stationens pampar på oväntat besök.
Hej, Charlie. Hej, Isaac.
- Hej, nån som jag inte känner. - Syd Greenberg.
Det här är ett vänligt bakhåll.
Jag vet inte om det finns nåt sånt. Kom upp. Vi avslutar det här senare.
De unga björnarna som ses här leker inte bara,
de lär sig nödvändiga försvar.
- Under den första... - Ethan? Läggdags.
Jag sover på märke nummer tre inatt.
Vad sägs om att sova i din säng?
Min terapeut säger att jag inte är redo.
Okej.
Okej, Ethan.
Titta på mig och inte på björnen på teve.
Hallå. Nu, Ethan,
ska vi diskutera logiken bakom att du sover i korridoren,
eller snarare själva bristen på logik.
Jag förstår att du av nån anledning är rädd för din säng.
Du ska veta att det är naturligt att vara rädd.
Den är till för att hjälpa dig att överleva.
Den säger åt dig att springa om nåt stort med tänder vill äta upp dig,
eller ducka om nån kastar en sten mot ditt huvud,
och det finns så mycket i livet att vara berättigat rädd för.
- Har du hört talas om Park Slope? - Nej.
Det var ett United Airlines-flygplan och ett Trans World-flygplan
som kolliderade i luften, de flög bara rätt in i varandra.
Vrakdelarna regnade ner på en korsning i Park Slope,
och dödade varenda passagerare ombord och sex människor på marken.
Sex personer, som bara gick på gatan,
på väg till marknaden eller skolan eller biografen
blev omedelbart krossade av fallande bitar av brinnande metall
och armar och ben och torson skiljdes från tidigare intakta kroppar.
- Det är rätt läskigt, eller hur? - Ja.
Ja, det är det. Det finns krig, översvämningar...
Ibland rymmer tigrar från djurparken.
Man kan bli träffad av blixten fast solen skiner.
Man kan äta dåliga musslor
och bli tvungen att tömma sig ur varje kroppsöppning i en hel vecka.
- Men jag avskyr musslor. - Det kommer inte att rädda dig.
Du kan ramla i en brunn som du inte kände till.
Flyga genom vindrutan när din pappa bromsar in för fort.
Du kan av misstag stava Carol Channings namn fel,
och omedelbart bli en man som måste be om ursäkt.
I tryck. Okej?
Jag tror att du börjar förstå vad jag säger till dig.
Det är dags att du lär dig att leva med rädsla, att acceptera att den finns där,
och att ingen tejp i världen kan göra dig trygg.
Och även om din mamma och pappa och terapeut menar väl
genom att få dig att tro att om man sover på golvet är man en stor, modig pojke,
är din morfar här för att berätta
att döden kommer till oss alla.
Även de modiga.
Vill du att jag läser en godnattsaga?
Hur har ditt arbete med Thelonius Monk påverkat ditt spelande?
Ingen spelar som Thelonious.
- Självklart. - Han hör toner jag inte visste fanns.
Jag kan inte säga att jag inte lånat några genom åren.
Med Blue Train och Giant Steps har du gjort helt rätt, John.
Tack för att du kom hit. Den store John Coltrane.
Sitt kvar. Jag har ett tillkännagivande.
Den här veckan,
är The Gordon Ford Show landets mest sedda pratshow.
Pratshowen nummer ett! Det stämmer! Ja!
Det har jag er, mina tittare, att tacka för. Kom hit, hörni.
Jag kan inte nog tacka min personal, och mina författare. Kom hit, allihop.
De är bäst i branschen. Jag skulle inte stå här, om det inte vore för dem.
Ta lite champagne, allihop. Ni där hemma, ta lite, ni med.
Vi ses imorgon.
- Vad är planen? Toots Shor's? - Alla får inte plats.
Glöm Toots Shor's. Jag vet det perfekta stället.
Herregud!
Ni är galna.
- Kom ner hit. Det är fest. - Ni är väl inte Jack Paar-spioner?
Hallå, Miriam. Miriam!
- Vad är allt detta? - Vi är nummer ett!
- Va? - De är det. Kanske jag med.
- Va? - Jag vet inte än.
- Va? - Nån här nere är nummer ett.
Va?
Kom ner hit.
Vi är nummer ett. Gordon sa det i programmet.
De gjorde det verkligen.
- Du, Maisel, kom ut hit. - Är du säker?
Du har ju på dig skridskor.
Åh, nej, jag hade de på kontoret idag. Det är mode.
- Du är nog inte sparkad. - Nej.
Kan du åka skridskor, eller är det mode?
Men mindre knäppt än vissa andra utstyrslar.
Jag var magisk snöboll i Hadassah- kvinnornas sionistiska vinterspel.
Sonja Henie var där. Hon bad mina föräldrar att ge mig lektioner.
Det var ingen komplimang.
- Okej, titta bara. - Jag tittar.
- Vi är nummer ett, pojkar! - Vi är nummer ett.
För cool för skridskor?
Tydligen inte längre.
- Behöver du en läkare? - Nej, jag mår bra.
Jag var sjukhusvolontär i college. Jag har kunskaper.
- De kallade mig lavemangsdrottningen. - Behövs inte, men om jag nånsin...
- Du gör mig yr. - Den har jag hört förut.
- Jag kanske behöver lite hjälp. - Glad att stå till tjänst.
- Vad var det? - Vad tror du?
- Att du försökte kyssa mig. - Det var just vad jag gjorde.
- Kom bara inte ända fram. - Avskyr du mig inte?
- Hur kan jag avsky de ögonen? De läpparna? - Toots Shor's. Jag skällde ut dig. Högt.
Det var fantastiskt.
Det var Tracy-Hepburn, Loy och Powell, Robinson-LaMotta.
Snarare: "Trotsig nolla skriker på viktig tevepersonlighet."
Titta på oss nu. Nummer ett.
- Jag vann det grälet, förresten. - Men det är inte...
- Biter du dig i tungan? - Nej.
- Får jag det? - Är du inte gift?
Inte på det sättet.
Det var vad min man sa till sin flickvän innan vi skilde oss.
Han låter som en knöl.
Är du kall om rumpan?
Jag kan inte känna den. Men du kan om du vill.
Och därmed skrinnade hon iväg mot solnedgången.
Det här trodde jag aldrig jag skulle se.
Sonja Henie bad mig också ta lektioner. Jag bad henne dra åt skogen, i norsk stil.
- Jag måste på muggen. - Det finns en vid skridskouthyrningen.
En toalett där barn inte hunnit dra ner byxorna i tid?
Nej, tack. Jag ska hitta nåt sanitärt.
Mike, har du sett George? Han måste skriva under detta.
Det gör han säkert. Ge mig det.
Jag har förfalskat Georges sabla signatur i 10 år.
Oläsligt "G", rundat "R".
Hallå där, Mike.
Är ditt ansikte det sista jag kommer att se i det här livet?
Jag ville bara säga grattis. Inte illa, nummer ett.
- Det går an. - Varför firar du inte?
Jag bokade Truman Capote, men han gör Jack Paar den här veckan.
Jag måste ställa in, såna är reglerna.
Doris Days struts blev sjuk, och vi fick skjuta upp. Hon har en struts.
Det brittiska bandet jag inte gillar föll bort för deras trummis dog.
Min talangtavla är en enda röra, och den är allt jag bryr mig om.
- Och ett träd till jul. - Gran, inte träd.
Jag sa fel.
Vet du att vi har Sophie Lennon den här veckan?
Det visste jag inte.
Hon är en bra gäst. Folk lyssnar på henne, så tack.
Ursäkta, säg det lite högre?
Du dumpade henne alltså efter tävlingsprogrammet?
- Jag har mina prioriteringar. - Men pengarna då?
Det går upp och ned.
Vi lunchar nästa vecka.
Om du har tid.
- Verkligen, en riktig lunch? - Ja, riktig lunch.
- Som nån annan lagar? - Ja.
Inte en lunch där jag dyker upp och du säger: "Dra åt helvete"?
Nu stänger jag dörren.
Min pingla ringer din.
Ethan.
Du ska vara på tredje märket ikväll.
Visste du om Park Slope-flygolyckan?
- Har du umgåtts med morfar? - Han berättade om torsona.
Japp.
Och tigrar som flyr från djurparker och träffas av blixten.
Sov nu, gubben. Jag håller tigrarna borta.
- Och torsona? - Och torsona.
Japp?
Moishe...
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Elsa Hallström