- Detta har hänt... - Vi får viktiga gäster i kväll.
Ambassadör Castillo, det här är vår Tjänarinna Offred.
Det är ett nöje.
- Vad är ditt dopnamn, Offred? - Det använder jag inte längre.
I kväll hyllar vi det vi har uppnått. Gileads barn.
Alla är födda i det här distriktet av våra Tjänarinnor.
Ni förstår inte. Vi är fångar.
De tog min dotter. Snälla, gör nåt.
Jag vill hjälpa dig, Offred. Jag kan ge din man ett meddelande.
- Min man är död. - Lucas Bankole. Han lever.
Skriv nåt. Jag försöker ge det till honom.
Är du okej? Mår hon bra? Kom, älskling.
Kom hit. Låt mamma undersöka dig.
Är det huvudet? Det är ingen fara.
- Du måste ta henne. Spring. - Nej.
Det är tre kilometer norrut. Nån möter oss där.
- Du, då? - Det är ingen fara. Spring!
Var försiktig. Vi måste skynda oss.
Ladda, sex, dra.
Kom igen! Ladda, sex, dra.
Okej.
Visa mig dina händer!
Blodtrycket stiger. 105 över 62. Lugn, det är halt!
Håll honom vid liv, kaptenen har frågor...
Var är vi?
Var är väg 201?
Hallå! Vakna! Väg 201, var är väg...?
Kom igen.
Ladda den med sex kulor.
Ladda, dra, sex kulor.
Ladda, dra, sex...
Ladda, sex kulor.
Ladda, dra, sex kulor. Fan.
Fan!
Vi ska bara äta frukost. Det är inte olagligt.
Inte än.
Mår hon bra? Gav vi henne för mycket?
Nej, hon mår bra.
- Vi borde ha åkt med Moira. - Vi väntade på våra visum.
- När jag förlorade jobbet. - Jag kunde inte skynda på visumen.
Moira tar sig över gränsen till fots. Vi har ett barn.
Jag vet. Men vi borde ha stuckit när hon gjorde det.
Jag vet.
Är det där han?
- Whitford? - Vi borde väl ha nåt slag lösenord.
Du liknar din mor, lilla June. Jag skulle känna igen dig överallt.
Tack för att ni gör det här, mr Whitford.
Din mamma steriliserade mig när det hade blivit olagligt.
Det här är ingen bra tid för barn.
- Har ni gett henne nåt? - Sömnmedel i frukosten.
Vi har en timme kvar. Ge mig era telefoner.
- Vi stängde av dem. - Bra.
- Skämtar ni? - De kan spåra de här sakerna.
- Ni måste lämna ryggsäcken. - Det är allt vi har med oss.
Ledsen, men det får inte se ut som att ni flyr.
Alla går runt med ryggsäckar, det måste inte betyda att vi flyr.
- Vill du riskera det? - Varsågod.
Vänta lite.
Jag tar med dem. Så där.
Okej.
Jag kör. Ni två och ungen ligger i bakluckan.
Jag kan inte lägga henne i bakluckan.
Då kan ni glömma det här, ni tar er aldrig ut härifrån.
Okej.
Luke.
- Går det bra? - Jag fixar det. Kom igen.
Det är ingen fara. Tack. Har du henne?
Okej.
- Duktig flicka. - Så där. Och Fluffy.
Okej.
- Var är tabletterna? - Jag vet inte. Han slängde dem.
- Jäklar. - Det är ingen fara.
- Tänk om hon vaknar. - Det gör hon inte.
- Är du säker? - Ja, det är ingen fara.
- Herregud. - Det är ingen fara. Se på mig.
Se på mig. June...
Sötaste June... Se på mig.
Det kommer att ordna sig. Du... vi ligger bara kvar.
Det kommer att ordna sig. Jag lovar att det ordnar sig.
Det kommer att ordna sig.
- Mår du bra? - Ja, det är bara så mysigt.
Minns du andrahandslägenheten vi hade i Sommerville?
Det här är större.
- Det här är mycket större. - Absolut.
- Allt är okej. Det är tomt. - Tack.
Är ni okej? Jag tog hans syster till balen när vi var unga.
Tro mig, han är skyldig mig en tjänst.
Det är inte långt kvar.
- Välkomna till ert lilla himmelrike. - Bara det finns en dusch.
- Tar du henne? - Ja.
Kom, Hannah Banana. Du är så trött.
- Hur nära bor grannarna? - 3 km, 10 km, 5 km. Nöjd?
Oj, titta. Titta på det här.
Det snöar.
- Mår du bra? - Jag är hungrig.
- Är du hungrig? - Det finns mat härinne.
- Känn er som hemma. - Finns det värme?
Det finns en vedspis, men den är usel. Använd eldstaden istället.
Hallå... le. Ni är i säkerhet.
Vill du välja ett rum? Kom, så gör vi det.
Vad händer nu?
Ni stannar här. Det är många patruller mellan huset och gränsen.
Det är inte säkert för damerna.
- Har du använt vapen nån gång? - Ja, på college.
Okej.
En revolver är ganska enkel.
Tummen trycker på spärrhaken och cylindern öppnas.
Dumpa hylsorna, ladda sex kulor, spänn hanen och skjut.
- Hängde du med? - Ja, jag hängde med.
Jag åker till Kanada och fixar pass och skyndar mig tillbaka.
Vi behöver inga pass, jag har visum.
Amerikanska pass funkar inte längre.
- Så vi ska bara vänta? - Ja. Jag kommer tillbaka.
Sen ser vi till att ni tar er till det magiska landet i norr.
Nej, låt bli.
Nej, sluta! Snälla, sluta!
- Var är de andra? - Vad?
- Din enhet! Var? - Jag är ingen Väktare. Jag är...
- Stanna där. - En ambulans kraschade.
Väktaren dog och jag tog hans jacka. Jag tog bara jackan.
Var du i ambulansen? Vad hände?
De sköt mig. Och de tog min fru och min dotter.
Jag försöker ta mig tillbaka till dem. Jag tog bara jackan.
Låt mig se såret.
Nej.
- Du förblöder. - Dra åt helvete.
- Helvete. - Det är inte hans jacka.
Vi hittade lite ammunition, men det är patruller på vägen.
Hjälp mig med honom och ta vad ni kan.
Du måste sluta ta hem herrelösa djur.
Jag borde ha slutat innan jag hittade dig. Har du honom?
Vi har en till. Väktarna sköt honom.
Vi måste lägga honom ned. Oroa dig inte, vi tar hand om dig.
- Jag kan inte åka härifrån. - Vi har redan varit här för länge.
Mer. Gör rent det. Skölj och badda.
Okej.
- Ta nästa väg söderut i 15 kilometer. - Miles.
Kilometer. Vi måste sicksacka oss mot kusten.
Helvete!
Okej.
Du får ett fint ärr som du kan berätta om för dina vänner.
- Zoe. - Jag heter Luke.
Antibiotika. Såret var fullt med skit.
Du behöver dropp tills vi är i Kanada.
- Nej, jag måste ut... - Det är Väktare överallt.
Du behöver medicin och vila. Sen kan vi prata. Ge mig armen.
Knyt näven.
Slappna av. Klart.
- Vilka är ni? - En soldatunge...
...två herrelösa typer, en bög och en nunna.
- Förlåt för alla svordomar. - Gud har större problem nu för tiden.
- Christine, Lila, Peter. - Hej.
Vad heter hon?
Ingen vet. Hon har inte sagt nåt sen vi hittade henne. Vila nu.
- Vill du ha blåbär? - Nej, choklad.
- Till frukost? - Pappa gör det.
Kom hit. Vill du hjälpa mig att vispa?
- Är du beredd? - Ja.
- Oj. Så där. - Det där blir bra.
Blir det bra? Är du säker?
- Vill du inte ha mer? - Jo, jag vill ha mer.
Det där räcker nog. Oj, vilken teknik.
Snyggt. Vem har lärt dig det där?
- Ingen har lärt mig. - Kom du på det helt själv?
Jag ser er.
- Han tittar inte. - Mer choklad.
- Vad är det som pågår? - Ingenting. Bry dig inte!
- Det pågår ingenting. - Ingenting.
Ingenting? Vad gör ni?
Öppna munnen. Visa mig din tunga.
Sirapen är slut igen. Den är slut igen.
- För att du äter pannkakor varje dag. - Jag försöker ta rekord.
Vilken sorts...?
- Vill du göra det här? - Ja.
- Jag håller i den här. - Jag vill göra det.
- Det här blir min pannkaka. - Okej, den är din.
- Det här blir pannkakigt. - Det är så chokladigt.
Den här är bara min.
Du är i säkerhet här.
- Det är ingen fara, jag är här. - Vad orsakade det?
Vad är det som händer?
Det är ingen fara. Jag är här.
Zoe var stationerad på en bas i South Carolina.
Några i hennes grupp hörde rykten om träningscenter.
När Washington föll genomförde de en räd.
En skola i Rockdale.
De hittade henne och 50 andra kvinnor gömda därinne.
Deras barn hade blivit bortförda.
Zoe fick ut henne. Hon var den enda.
Vakterna vid skolan tänkte inte släppa kvinnorna.
Vi tror att de letade efter fertila kvinnor.
Samlade ihop dem.
- Är man ett proffs så är man. - Pappa försöker stila.
Är det isen som gäller? Nu kör vi.
Kasta till isen!
- Is, is, is! - Vill du se isen? Kom igen!
Två i rad!
- Fan. - Blaze! Hallå!
Förlåt, han är snäll. Kom hit. Sitt.
- Jag trodde inte det var nån här. - Det är väldigt lugnt här.
Hejsan, jag heter Joe.
- Trevligt att träffas. - Det är rätt kallt.
- Vi borde nog gå in. - Ja, du fryser ju.
- Du sa "fan". - Det gjorde jag.
Jag ställde till det för dig. Förlåt. Håll er varma.
Kom, Blaze. Nu går vi hem. Kom nu.
- Ha en trevlig dag. - Tack.
Vi måste sticka. Kom, älskling. Gå försiktigt.
- Åker vi norrut? - Kanada ligger ju där.
Nej. Jag måste ut.
Jag måste tillbaka till Boston.
- Du blev skjuten. - Det är soldater överallt.
Jag måste... Stanna bussen!
De tar dig innan du kommer till Massachusetts.
Stanna den förbannade bussen!
- Jag ska gå av. - Nej, det ska du inte. Sätt dig ner!
För helvete...
Vi åker till kusten.
Du kanske kan ta en båt till Marblehead.
Tack.
- Bilen börjar bli varm. Var är hon? - På toa för ett sista försök.
Vad är det där?
Whitford gav mig en pistol. För säkerhets skull.
- Kan du använda den? - Lite. Jag kan ladda den.
Vi måste vara beredda. Det är bara för säkerhets skull.
- Visa mig hur man laddar den. - Okej, ta fram en kula.
Den här öppnar sig. Sen stoppar du i sex kulor.
Du stänger den, spänner hanen och skjuter.
Så jag öppnar den här, och stänger den...
- Stanna! - Lugn, jag är en vän.
- Rör dig inte. - Ta det lugnt.
Ni är från Boston. De letar efter er.
Vi ska åka nu, så tack.
De känner igen er bil. Håll er borta från huvudvägen.
- Ska vi vänta på Whitford här? - Jag vet inte.
Det är ingen idé. Han är död.
De grep honom och hängde honom i en gatulampa.
Han var en underlig man, jag gillade honom. Kan du sänka vapnet?
- Det är ingen fara. - De patrullerar överallt.
Ni kan ta Campbell Pong Road så långt det går.
Jag ringde en vän. Om ni tar er förbi Jackman väntar han vid gränsen.
Tack.
Ingen fara. Det här är helt galet.
Kom.
Må Herren vaka över dig och föra dig till June och Hannah.
Han har inte glömt nån av er.
Tack.
Sök upp mig om du kommer till Boston.
Det är ingen fara.
Du kanske kan få skjuts från Cutler. Det ligger 16 km söderut.
Lycka till. Båten åker så fort det blir mörkt.
Vår hamn ligger i närheten om du ångrar dig.
Jag vill visa dig en sak.
Staden kämpade emot.
De försökte gömma de fertila kvinnorna härinne.
Väktarna tog dem och hängde allihop.
Det finns en sån här i varje stad.
Så här gör de med människor som gör motstånd.
- Det är det enda jag kan göra. - USA:s regering har folk i Kanada.
- De kan hjälpa dig att hitta dem. - Nej, jag kan inte...
Du dör om du åker tillbaka.
Du dör och lämnar dem ensamma. Är det vad du vill?
- Han följer med. - Smart.
Jag slösade en hel bön på dig. En av mina bästa.
Sätt fart. Gilead har börjat använda drönare.
Det går fort, raka vägen upp längs kusten till New Brunswick.
Ni har betalat för fem, inte sex. Vem ska inte följa med?
- Alla ska med. - Nej, så funkar det inte.
Okej.
Det är morfin och Percocet.
En bra början. Vad har du mer?
- Var inte en idiot. - Det är fri företagsamhet.
Det duger. Kom igen, nu drar vi!
- Sätt fart, stuva in allt. - Det är ingen fara.
Jag hjälper dig ner.
- Kör! - Vi måste härifrån!
Det är ingen fara.
Stanna där. Det är ingen fara.
Det är te, kaffet var slut.
Jag är inte chef för ransoneringen.
Varsågod.
Visst är det skönt ute?
Strömmen är tillbaka i lägenheten.
Det... Nej, det betyder inte att du får sitta inne hela dagen.
Allvarligt. Nej.
Visst är det skönt?
- Är ni mr Bankole? - Ja. Hej.
Ni ska träffa miss Tapping nästa vecka, men kan ni komma i dag?
- Luke Bankole? - Ja.
- Miss Tapping? - Kalla mig Rachel.
Kan du hämta lite kaffe, Ava? Kom in.
Jag tror att ni letar...
Tack för att ni tar emot mig. Det uppskattar jag verkligen.
Jag tror att ni bör leta efter skolor.
Om jag försökte gömma flera hundra människor skulle jag nog inte...
Känner du en kvinna som heter June Osborn?
Hon är 31 år, har blont hår och är från Boston.
- Ja, min fru. - Vi misstänkte det.
Det här är till dig.
- Hur fick ni det här? - En kontakt hos mexikanerna.
En av deras handelsdelegater.
Ledsen att det inte är mer, de hade bara några sekunder.
- När? - För tre veckor sen.
- Så hon lever? - Ja, vi tror det.
- Förlåt, får jag vara ensam en stund? - Naturligtvis.
Jag älskar dig...
...så mycket.
Rädda Hannah.
Text: Pernilla Hallgren www.sdimedia.com