Fenwick, du leder Chieftains grupp in i byggnaden.
När ni kommit in, använd den här tunneln. Döda alla. Tvinga dem bakåt.
Se till att luckan bakom turbinerna är den enda vägen ut.
Den öppnas inifrån. Ni tar dem där nere, eller så tar vi dem när de kommer upp.
Uppfattat.
Sturges, ta med Hobbs till platsen där Standish hålls och städa.
Som i "städa"?
Ja.
- Är det ett problem? - Nix, det är min grej.
Sätt fart då, snygging.
- Upptagen? - Nej, egentligen inte.
Du satte stopp för det, det ser illa ut att sitta och välja semesterort.
Du gav mig den här när jag fick chefstjänsten.
Artonårig Macallan. Min favorit.
Men den är oöppnad.
Bra koll.
Den mest generösa gåvan, med god marginal.
Fick mig att tro att du maskerade din avundsjuka med generositet.
Så du lät den stå framme
oöppnad på ditt kontor all denna tid för att pika mig?
Ja.
Du kanske var paranoid, och jag kanske bara var snäll.
Vi har lett för många förhör för att spela spel, Diana.
Så det är ett förhör.
Jag trodde det var en spontan drink på kontoret.
Du försöker få bort mig.
Jag är trött på att vänta.
Jag blir aldrig chef om jag väntar på din pensionering.
- Då hittar de nån yngre. - Eller en äldre man.
Vi har fått kämpa för att ta oss så här långt.
Första kvinnliga chef och biträdande. Kan vi inte bara fira att vi nått toppen?
Jag har inte nått den.
Ärligt, jag skulle känna likadant i din position.
Hur som, hatten av.
Väl spelat.
Det var smart att hålla Sean Donovans namn hemligt.
Om jag vetat, hade han inte kommit i närheten av förvaringen.
Det är det som är problemet. Du har jobbat för länge.
Du börjar bli en byråkrat, en direktör. Du har inte koll på detaljer längre.
Så du gjorde det för byråns bästa? Vad nobelt.
- Du borde sagt upp dig i fjol. - För Istanbul?
Det jag gjorde där var för byråns bästa.
Du godkände tester av en apparat som trådlöst hackar krypterade datorer.
Det kan penetrera slutna system.
Det hade förändrat allt.
- Om det hade funkat. - Det gjorde det inte.
Du skickade oskyldiga människor till sjukhus.
Du dödade nästan en nordkoreansk spion.
Sen gav du order om att eliminera en av våra agenter
som just skulle avslöja allt. Du har tappat kontrollen.
Nej. Jag har i allra högsta grad kontroll.
Duffy och Chieftain har avskärmat byggnaden.
Ingen kommer ut levande.
Vilka är där inne?
Sean Donovan, Ben Dunn, River Cartwright och Louisa Guy.
Herregud. Så min räddning hänger på Drägget.
Ja, det gör den.
Har de nånsin räddat dig förr?
BASERAD PÅ BOKEN REAL TIGERS AV:
Du kan lika väl komma ner nu.
- Vad tänker de göra när de fått akten? - Läcka den.
Hoppas det skadar den som fick henne dödad.
Nån i MI5:s ledning.
- Jag är ledsen, teet är inte starkt nog. - Jaså?
Jag såg det på färgen, men försökte vara artig.
Varför hjälpte du oss?
För att jag ogillar dem som styr MI5 lika mycket som ni.
- Är det inte ditt folk? - Nej, inte längre.
MI5 drevs inte så här när Charles Partner var chef.
Han skulle vända sig i graven om han visste vad de döljer.
Du vet, dåliga saker. Lägga skuld på andra och förstöra liv samtidigt.
- Talar du om dig själv? - Nej.
Nej, Sean och ett par andra jag skulle kunna nämna.
Bättre.
- Fenwick, hur ser dörrstatusen ut? - Nästan framme.
Ojdå.
Tomt.
På plats. Inväntar order att fortsätta.
Det här är löjligt. Vi måste ringa Lamb.
Ringa Lamb... Och säga vad?
"Vi har tappat kontrollen över situationen du ville undvika?"
- Ring Tearney då. - Ännu sämre idé.
Du ville ta ledningen, så led.
- Det är det jag gör. - Jaså?
Ja, jag leder. Har du några andra förslag?
Svara. Det är nog en hysterisk Douglas.
Vart i Gandalfs hängande grå ballar ska ni?
Situationen har förändrats, okej? Allt är under kontroll.
Det verkar inte så. Det står beväpnade män utanför.
- Jag kommer och tittar. - Tack för det.
Det står tydligen beväpnade män utanför.
- Vilka? - Fan. Har vi blivit ditsatta?
- Av vem? - Fortsätt leta.
Okej. Stanna här. Jag tar reda på vad som pågår.
En till?
Vill du inte gå hem?
Nej.
Då måste jag säga till Cassie att jag är arbetslös.
Inte drömjobbet direkt. Kanske knuffen du behövde.
Jag behövde ingen knuff. Jag behövde inkomst medan jag räknade ut nästa steg.
- Du menar att det gav dig spelpengar. - Jag dubblade.
För det mesta.
På sistone har jag haft otur, vilket betyder att turen kommer.
Fast nu har jag inget att satsa. Fan!
Fan. Vad säger jag när jag kommer hem?
"Jag är ledsen."
Det borde du säga till dem. Att du är ledsen.
För helvete. Jag trodde att du tänkte be mig om ursäkt.
Jag har gjort det, 500 gånger.
Kom igen. Ingen är där nu.
Undvika förnedringen?
Ja. Vi lämnar in våra passerkort och hämtar våra grejer.
Mina herrar,
det är här råttorna lämnar skeppet.
När ni är på plats,
behöver ni inga fler order från mig. Kan ni skjuta, skjut.
Okej. Visa mig.
Ingen fara.
Det där är Nick Duffy. Säkerhetschef på MI5.
- Det är nog bara mer beskydd för oss. - Det är rätt överdrivet.
Och han gillar inte mig alls. Men... Det finns säkert en förklaring.
Påkopplad. Kör!
Stopp. Det räcker.
Det där är inte bra.
INGEN SIGNAL
Varför gjorde de så?
Det brukar vara för att de ska storma en byggnad.
Det såg ut som om de lämnade luckan i slutet av huvudtunneln öppen.
- Vad slår jag för att ringa ut? - 145.
- Kan de ta sig igenom luckan? - Nej. Den öppnas inifrån.
- Och huvudentrén? - Den öppnas åt båda hållen.
Men de kommer inte in om jag inte släpper in dem.
Okej.
Det är jag. Cartwright.
- Hallå? - Du ringde mig. Låt höra.
Lite snabbt. Louisa och jag är på förvaringen,
men Nick Duffy dök just upp med Chieftain.
- Visst. - Okej.
Lite backup kanske behövs. I förebyggande syfte.
- Jag är upptagen. - Okej, tack.
Situationen löser sig säkert av sig självt.
Jag avskedade Piff och Puff nyligen,
de kanske fortfarande lallar runt på kontoret och snor pennor och toapapper.
Då var den över.
Slut på min karriär inom byrån.
Och början på din karriär som...
Nix, jag har inga förslag.
Hur ska vi lämna vårt avtryck?
Skita i en låda?
Skämtar.
Typ. Kanske bara pissa?
Eller är det värre?
Svårare att städa, en skit kan man bara lyfta upp.
Såvida den inte är jättelös.
Det är inte så här jag vill minnas min sista stund som agent.
Det passar in givet allt som hänt hittills.
Ni har ringt Aldersgate-kontoret. Lämna ett meddelande.
Det är jag. Cartwright. Lamb sa att ni kanske var där.
Är ni det, så är Louisa och jag på förvaringen.
Men Nick Duffy dök just upp med ett dussin beväpnade Chieftains.
Det är en jävla katastrof. De har stängt ner övervakningssystemet.
Det ser ut som om de ska gå in...
Fan. Han försvann.
De har kapat telefonerna.
Vi får klara oss själva.
- De där ute, säkert att de inte är era? - Jag tror de är med er.
Och de vet vad vi letar efter.
Vad är det ni letar efter? Det finns uppenbarligen nåt viktigt här.
- Ja, men inte här inne. - Hörni, ni måste börja snacka.
Min syster blev mördad. De fick det att se ut som självmord. Hon knuffades.
- Vilka är "de"? - En sån order?
- I slutändan Ingrid Tearney. - Det är galet.
Hittar vi det vi söker, är Tearney körd.
Jag vet inte vad du pratar om, men Duffy står utanför
- med en drös Chieftain-män. - Duffy och Chieftain? Varför?
Vet inte, men vi är avskurna. Telefoner, kameror, allt. Kan jag få vapnet?
- Kommer de in? - Jag tänker säga åt dem att de inte får.
- Vapnet skulle understryka det jag säger... - Ge honom vapnet!
- Du bestämmer inte. - Inte du heller.
De där uppe bestämmer. Du behöver det inte här nere.
- Han behöver det vid entrén. - Det stämmer. Bra sagt.
Tack.
Du, jag ringde Slough House.
- Är det kavalleriet? - Ja.
Toppen. Döda mig nu.
- Kom, Douglas. - Vilken röra.
Du kan städa sen. Kom.
Vänta, vänta. Vad i helvete?
Den här...
Den här.
- Det står rum 12, men akten är inte här. - Det finns tre rum 12.
- Var? - Det här är 12A, sen finns det B och C.
För helvete.
Kom.
Bara sätt igång. Bara... bara...
Vad letar ni ens efter? Bevis på att hon mördades?
- De lär ju inte lämna en lapp. - Akten heter "Footprint".
Skälet till hennes mord.
Hon tänkte läcka den.
Hjälp till istället för att bara stå där.
- Vem sa att den fanns här? - En källa.
Jag menar bara att din källa kanske snackar skit.
Om det var skitsnack, skulle då beväpnade män försöka stoppa oss?
- Skulle du döda för gråböckerna? - De kommer inte att döda nån.
Kamera- och telefonkablar ar avskurna. Du liksom jag vet vad det innebär.
Vad skulle de göra om det var vi?
- Låtsas att de inte fått meddelandet? - Jag drar dit.
Du har rätt.
- De verkar vara i trubbel. - Plus...
Vi kanske får tillbaka jobben?
Vilken dålig bild.
Skynda.
Hur lägger vi upp det när vi kommer dit?
Tar du skurkarna? Och jag räddar Standish?
Väck mig när det är fem minuter kvar.
- Vad gör du om jag slår oddsen? - Jag vet inte.
Kanske ger föreläsningar för företag.
Direktörstjänst.
Sånt vi kunde ha gjort tidigare om vi varit ute efter pengar.
Inget är lika spännande som det här.
Jobbet ger mig fortfarande ståpäls.
- Hur rekryterade du Donovan? - Ska jag avlägga rapport?
- Ja. Du nästan överlistade mig. - Det kanske jag fortfarande gör.
Jag ser det här som...
...nåt att lära sig från.
Lägg av.
Jag antar att Donovan inte vet att det är du som ger order.
Donovan vet att jag är nåt högdjur inom MI5
som är bestört över det som hände Allison.
Jag kontaktade honom anonymt online,
sa några saker som bara nån i min position skulle veta
- för att vinna tillit, sen fortsatte jag. - Hur fick du in honom på Chieftain?
Jag ringde Webb med en personlig rekommendation.
- Visste Webb inte vad som pågick? - Gud, nej. Nej.
Jag föreslog ett expertteam för Judd,
och han lierade sig glatt med mig för att skada dig.
Då han är man med korrumperade instinkter och väldigt dålig fantasi,
visste jag att han skulle kontakta sin gamle vän Sly Monteith,
till vilken jag rekommenderade Webb, för han kan alla MI5:s svagheter.
- River Cartwright. - Va... Det blev nästan en katastrof.
Jag fick rädda Cartwright från Duffy så han skulle ta sig till källaren.
- Så du hade tur. - Ja. Lite.
Hoppas den tar slut.
Okej. Var är grejen?
River Cartwright här. Jag är MI5-agent.
Jag vet inte vad Duffy sagt, men ni har inte tillstånd att komma in.
Jo, det har vi. Öppna.
I byggnaden finns MI5-agenter som följer order från Ingrid Tearney, chef för MI5.
Toppen.
Fenwick. Grönt ljus. Gå in i byggnaden.
- Varför är han tyst? - De måste informera de överordnade.
Okej.
- Vänta, vad gör han? - Han verkar ha fått grönt ljus uppifrån.
- Kan du stoppa honom? - Ja.
- Med åsidosättningskoden. - Gör det nu.
- Jag försöker minnas den. - Jösses. Kom igen.
Stressa mig inte, jag hanterar inte stress bra.
Du lär inte hantera det bra när ett dussin beväpnade män stormar in.
- Kom igen. Tänk. - Kom igen. Du klarar det.
- Det gör du. Om de... - Fixat.
- Okej. - Nej. Borta igen.
Vad... Börjar den med ett?
- Ja. - Det känns som en gissning.
Det är det.
- Varför ler du? - Jag är livrädd.
- Kom igen, Tänk. Bara tänk. - Ett, två.
Du får inte passera!
Vad fan var det där?
- Jag vet inte. - Herre... Vänta. Backa. Skit samma.
Det borde funka.
Vi spränger den.
Okej. Alla backar.
Nu kommer den aldrig funka.
Det var vitsen, Douglas.
Vet du hur dyra såna här är?
- Du gav mig inget val... - 1574.
- Vadå? - 1574.
Koden. Visste att jag kunde den.
Klart.
- Fanns det en etta? - Ja.
- Fantastiskt. - Ja.
Slå in den.
För helvete.
Spränger!
Fan.
Är du okej?
- Kom igen, Douglas. Vi drar. - Jag vill inte leka mer. Nej, nej.
Lägg av, det är ingen jävla lek. Kom.
- Okej, okej. - Douglas!
- Jag ger mig! Jag... - Glöm det.
Jag ger mig. Jag ger mig. Jag ger mig.
Nej, snälla, skjut inte. Jag vet inget.
Eller, jag vet mycket, men inte vad nån gör.
De ville se gråböckerna, så jag visade var de fanns.
Sen kom ni, och lamporna släcktes. Och jag är mörkrädd.
Sen tändes lamporna igen, och de är röda och gröna.
- Det är som jul. Och jag älskar jul. - Håll käften.
- Vill ni ha rundturen? - Håll käften sa jag.
- Jag kan inte. - Det kan du.
Ja. Okej. Det kan jag.
Duffy, över.
Duffy. Fortsätt.
- Du sa skjut vid behov. - Bekräftas.
Har en obeväpnad man här.
Och?
Jag känner mig inte uppbackad nog för att verkställa ordern, lagligt.
- Är han medgörlig? - Ja.
Okej. Skicka upp honom. Jag tar honom till Park.
- Mackenzie, eskortera den här snubben upp. - Uppfattat, sir.
Du hörde. Upp och hoppa.
Okej, killar. Vi ska igenom den här korridoren.
Ni vet vad som ska göras. Vapen och sprängmedel.
C-4 på alla dörrar. Granater för när vi sprängt bort dem.
Uppfattat.
Kom.
- För helvete! Jösses. - Helvete!
- De är inne. - Ge tillbaka den.
- Ge hit den, tack. - Visst.
- Sköt du nån för den? - Ja. De sprängde dörrarna. Vi är körda.
Vänta, sa du att du var MI5?
- Ja, men de brydde sig inte. - Wow. Var är Douglas?
Vet inte. Han brygger väl te åt dem eller nåt. Vi måste blockera dörrarna.
Om... Då gör väl jag det.
- Vi måste dra. De är inne. - Nej.
Nej, den finns här. Den måste finnas här.
- Ska de inte hjälpa till? - De går inte utan akten.
Vilken akt?
Donovan sa att Tearney lät döda hans flickvän
för att hon tänkte läcka nåt som hände i Istanbul.
Toppen. Okej. Vält den.
Åt vänster.
Helvete.
- Varför tror de att den är här? - Anonymt tips från MI5.
- Vems jävla sida är vi på? - Den som överlever.
- Visst. Kom. - Ingen idé. Dörrarna öppnas ditåt.
- Gör det. Kom igen. - Okej.
Vänta, tror du att de har en hållhake på Tearney?
Jag vet att de börjat skjuta på oss.
Han var i byggnaden. Han är obeväpnad.
Okej. Jag tar över härifrån.
Nick.
Douglas.
Det måste ha varit skrämmande.
Dörrar som sprängs, stå inför dragna vapen.
Jag kan skippa lavemang ett tag. Inte för att jag gillar sånt.
Det eliminerar en massa viktiga bakterier från tarmen,
och man behöver bakterier.
Bakterier är ens vänner, vad gäller matsmältning.
Jag har väldigt fast avföring.
Du är chockad.
Det får en att släppa sina hämningar, prata mycket.
Nej. Jag är alltid sån här.
- Doug. - Douglas.
- Doug, de som du släppte in tidigare... - De ljög för mig.
Ja. Ingen skyller på dig, men jag måste få veta. Vad sa de till dig?
Att de ville ha gråböckerna.
Gav du dem gråböckerna?
Jag visade dem var gråböckerna fanns, men de gick åt ett annat håll.
- Sa de vad de letade efter? - Nej.
- Så du har ingen aning om vad de gjorde? - Nej.
Okej. Nåväl...
...låt oss få dig härifrån.
Men vad det än var borde räcka för Tearney.
Det där borde jag visst inte veta. Bara glöm att jag sa nåt.
- Det kan jag inte. - Snälla, bara... få det att försvinna.
Det kan jag ordna.
Din skåpbil behöver rengöras.
Helrekond, okej?
- Och om vi kommer för sent? - Då har vi försökt.
Vad ska vi ens göra när vi kommer dit?
Stoppa beväpnade typer från att skjuta våra vänner.
- Kollegor. - Ner med dem.
Hur kan vi stoppa dem?
- De beväpnade typerna. - Oroa dig inte.
Varför? Har du en magnet som fångar upp kulorna?
Nåt sånt.
Var det kul att berätta för Judd att hans expertgrupp löpt amok?
Oh, ja.
- Ett fantastiskt naturligt rus. - Hade velat se det.
Om allt går som planerat kan du säga åt honom att du satte dit honom.
Han trodde ni två kastrerade mig med en expertgrupp,
när du egentligen använde honom för att göra dig av med mig helt,
- och låta honom ta smällen. - Det låter som en rätt bra plan.
- Värdig en stormästare. - Min tur.
Varför förstörde du inte akten själv?
Jag är chef för MI5. Jag kan inte bränna akter.
De måste bli in- och utkvitterade. Redovisade.
Framförallt en så uppviglande akt.
Så jag förflyttade den tills den kunde gå upp i rök.
Det är vad du borde göra.
- Gå upp i rök. - En av oss lär göra det.
Beror på vem som tar sig ut ur förvaringen vid liv.
En till?
ANLÄNT
Ni har nått er destination.
Sakta ner.
- Jag gör det. - Ja. Stanna.
Där. Precis här.
Klassiskt.
Stäng av motorn.
Har du växel?
- Växel? - Ja. Lösa mynt. Vad som helst duger.
Ja.
Ja, toppen.
- Och den här termosmuggen. - Den kostade 180 pund.
180 pund?
Jäkla mugglare.
Vad behöver du dem till?
Om jag inte är tillbaka inom en halvtimme, gör nåt.
Gör nåt.
Kan du ge dig på.
Jag kan vända spelet.
ALFAPET
-"Burberry" är inte ett ord. - Jo, det är det.
Ja, men inte ett Alfapet-ord.
Vem är det?
Nej tack, kompis.
- Är det nån mer i huset? - Nej. Nej.
Vi måste få upp henne i den där stolen.
För helvete. Stockholmssyndrom rakt av.
Alfapet?
Jag gjorde henne en tjänst genom att däcka henne.
Du, jag vet inte hur mycket du vet om det som har hänt.
En expertgrupp kidnappade dig och nu har de en egen agenda.
- Ja. - Ja. Och eftersom du har,
du vet, druckit te, ätit mellis och spelat brädspel,
antar jag att du beslöt dig för att hjälpa dem.
Hennes bror och en annan man har gått in i förvaringen.
Ja. Guy och Cartwright eskorterar dem. De säger att de vill se gråböckerna.
De vill ha nåt annat.
Det förvånar mig inte. Vem fan vill kolla i gråböckerna?
Nåt de säger att MI5 dödade deras syster för.
Såna som hon dör lätt, det kanske var en olycka.
Hur länge har det här stått framme?
Fast Duffy och hans huliganer har dykt upp för att stoppa dem,
så det kanske ligger nåt i det. Är det skinka?
Backa, backa, backa.
- Gör det. - Spränger!
- Fan, de är igenom. - Okej, kom igen.
Kom igen. Vi måste dra. Kom igen.
- Kom igen. De kommer skjuta dig. - Skjut tillbaka.
- Skjut tillbaka själv. - Jag ska. Ge mig ett vapen.
Varför skulle jag ge dig ett vapen?
Kör.
Kom igen. Vi drar!
Hittar vi den kan vi gå. Tänker ni hjälpa till?
- River. Bara... River! - Helvete.
- Jag är MI5 och jag är beväpnad. - Kör, kör, kör!
Man skjuten.
Kom igen!
- Han är skjuten. - Ser du? De bryr sig inte ett skit.
- Fortsätt. Fortsätt. Ner med huvudet. - Den är inte här.
Vad är lamporna för?
Det liknar en festival.
Fan.
Som sagt, oroa dig inte för de beväpnade typerna.
Skjutsar du dina barn med en arsenal i skuffen?
Det är för akutsituationer. Du vet, en chans på hundra.
Vad har du för en chans på tusen? Ett jävla kärnvapen?
Rekylen är rätt kraftig. Du pajar axeln om du drar för hårt.
Jag har vapentränats.
Träning är en sak. Det är annorlunda när kulorna flyger.
Jag har blivit skjuten på också.
När adrenalinet kickar in, tro mig.
- Säg inget. Är det din grej? - En av dem, ja.
När jag utförde operationer, var jag först genom dörren.
Jag var faktiskt nära att bli ett Äss.
Fast jag tackade nej.
För att du inte skulle klara fystestet?
Jag ville inte jobba med såna som Duffy.
Han är en ligist.
Okej.
BEBIS OMBORD
Galning.
Helvete. Helvete.
Dags att ändra spelreglerna.
Ner med huvudet. Fortsätt leta.
Kom igen.
Nej, nej, nej, nej, nej. Fan.
- Vad är det? - En köttkvarn.
De tvingar ut dem.
Dör de inte i byggnaden, dör de när de kommer ut genom luckan.
Vad ska vi göra?
Håll dig nära. Följ mig.
Om vi inte skjuter dem, dör Louisa och River.
Skit.
- Nu ska ni få. - Vad fan?
- Ler du? - Ja. Jag känner mig levande. Gör inte du?
Nej, jag känner mig så gott som död. Vad fan gör vi här?
Vi borde ha stannat på puben.
Bra där. Avvakta. Avvakta.
Okej, nu kör vi.
Okej. Vi kanske ska tänka om.
Helvete.
Okej, kom så går vi. Jag har din väska och din kappa.
Lämna henne. Hon klarar sig.
- Hon var inte ens ett hot. - Hon var beväpnad.
Hon kan inte använda det. Jag skjuter bättre.
Där är du. Titta.
- Hej, Sarah. Hej. - Tjena.
- Så gott som nyskick. Toppen. Okej, kom. - Lamb...
...dödar vi våra egna?
- Vad menar du? - Gör vi det?
Ber du mig förlåta dig för att du samarbetade med dem?
Jag samarbetade inte. Jag hjälpte.
Jag tänkte på det jag visste om operationer och tänkte:
"Charles skulle aldrig godkänna sånt, men Tearney kanske skulle."
Hur i helvete gjorde du den avvägningen?
Jag har sett hur långt hon kan gå, liksom Taverner,
- för att dölja saker. - Helvete.
Vi får väl se vad de hittar.
Nej, nej, jag menar: "Helvete, det kommer nån."
Det ser ut som två stycken.
- För att hämta mig? - Nej, snarare för att likvidera dig.
Jag kan ta en av dem.
- Har du nåt annat som exploderar? - Tyvärr.
FOOTPRINT TOPPHEMLIGT
Kör!
Hittat den. Jag hittade den!
Kom ut!
Vi har den! Vi måste ta oss ut!
Enda utvägen var genom den där dörren.
Helvete.
Ben!
Skjut!
- Ge mig ett vapen. - Inte en chans.
Jag var med i hemvärnet.
Suveränt. Säg det till dem. Då ger de säkert upp.
- Jag tänker ta hans vapen. - Stanna där.
Täck mig.
- Ben! - Ben, stanna...
Mål fällt!
Fan.
Kör, kör, kör!
Undertexter: Victoria Heaps