Jeg blev ringet op og sendt til en parkeringsplads.
-Nær Edgware Road? -Ja.
Du sagde, det ikke var bilen, der dræbte ham. Hvordan døde han så?
Rebecca, hvordan døde han?
Han var der allerede, da jeg kom.
-Det gjorde vi ikke. -Jo. I puttede vodka i min vodka.
Pas nu på, ikke? Se dig for, før du drejer.
En af dem støttede ham på cyklen.
Jeg skal bare lige i gang.
Han havde det fint. Han var fuld eller havde taget noget.
Så begyndte en anden mand at kvæle ham.
Den tredje mand påkørte ham i min bil.
Der var en mand, der så på. Han gik.
Så du ham ordentligt?
Og hvad så?
Han var i live, men ilde tilredt.
Så den tredje mand… Ham, der kvalte ham…
Han gjorde det af med ham.
Hvordan?
Hvordan så han ud?
Stor, midaldrende, kronraget. Hamrende skrækindjagende.
Så smed de ham og cyklen ind i en varevogn og kørte derhen, hvor han blev fundet.
De bad mig tilkalde en ambulance og sige, at din ven cyklede ud foran mig.
-De to, der kørte ham over… Ja? -Ja.
-Har du set dem før? -Ja. Jeg har været kurér for ham der.
Spørg ikke hvad. Jeg kigger ikke.
-Nuvel. Ham, der kiggede på. Var det ham? -Måske. Jeg ved det ikke.
Jeg ved det ikke.
-Jeg så ham ikke ordentligt. -Javel.
-Og det var ham, der dræbte ham? -Ja, det er ham.
Sprogskolen, hvor du hentede pengene…
-Er det det sædvanlige opsamlingssted? -Nej, det er nyt.
Var der nogen, da du hentede dem?
Nej, de gav mig en nøgle, jeg skulle smide i postkassen.
Jaså. Tak, Rebecca.
Du ville beskytte mig, hvis jeg fortalte alt.
Okay. Se her.
Øh… Jeg giver dig nummeret på en service.
Er det et sikret hus? Ny identitet? Jeg får brug for penge.
De svarer med et nyt navn hver måned.
Bare sig navnet Jackson Lamb.
Og når de spørger, hvad du ønsker, beder du om nummer syv.
Nummer syv.
Nemlig. Og så skulle de gerne være fremme inden for en halv times tid.
Godt.
-Hallo? -Jeg fik nummeret af Jackson Lamb.
-Jeg skulle bede om nummer syv. -Kan du lige hænge på?
Ja.
-Vil du have hans livret? -Undskyld. Hvad?
-Nummer syv. -Øh… Jeg forstår ikke.
Nummer syv er mr. Lambs livret. Nudelsuppe. Noget tilbehør?
BASERET PÅ BOGEN AF MICK HERRON
Der er ikke mere udenfor, vel? Det ser ud til at blive regnvejr.
-Skal I ikke spise? -Nej…
-Jeg bliver forlegen, når I ser på. -Mm.
Kommer du langvejsfra, Leo?
Ikke at Alex' fremragende mad ikke er værd at rejse for.
Jeg havde et ærinde i Worcester.
Det er en lille omvej på vej til London.
Han dukker altid bare op.
-Ja. -Vi tager, hvad vi kan få.
-Hvad med dig, mr. Walker? Er du herfra? -Nej. Jeg er journalist.
Jeg er her for at skrive en artikel om landsbyliv.
Ja. Kelly har været så sød at vise mig rundt.
Mm-hm. Det har jeg.
-Så du er undercover? -Nej. Ikke undercover, nej.
Det har jeg vist ikke nerver til.
Hvilken stor historie skulle du finde? Det er en søvnig landsby.
Der gemmer sig masser bag de nedrullede gardiner.
Ja.
Du ruller dem sikkert op for ham.
-Åh. -Hun er meget nysgerrig.
-Hvabehar? -Det er sandt.
På en god måde.
-Hvad har du fundet ud af indtil nu? -Øh… at jeg ikke er så luftstærk.
-Eller også er Kelly ikke så god en pilot. -Du havde ret i det første.
Øh… Nej, jeg har hørt en masse landsbysladder.
Og, øh… om krybskytten.
-Krybskytteri er farligt. -Ja.
Bruger han fælder eller våben? Eller gift?
-Det afhænger af dyret. -Det tog en trist drejning.
-Kaffe? -Ja tak.
-Skal jeg… -Nej, du er gæst. Sæt dig.
-Kelly, tager du jordbærrene frem? -Mm-hm.
Okay. Undskyld mig.
En lille advarsel, min ven.
Alex laver forfærdelig kaffe.
Hej. Øh, må jeg bede om en vodka tonic?
-Så gerne. -Tak.
Hej.
Hejsa.
-Åh, undskyld. -Helt i orden.
Du har ringet til Westbrook Engelskakademi.
Læg venligst navn og nummer. Så ringer vi tilbage snarest. Tak.
Tag telefonen, mr. Lamb.
Din telefonsvarerhilsen er det eneste professionelle ved det her hul.
Du forsøger at skjule dit ubehag med humor.
For stolt til at spørge, hvordan jeg vidste besked?
Jeg gætter på, at du holder øje med mig.
Selv om du, din situation i betragtning, kunne tage dig noget mere fornuftigt til.
Såsom?
Ordentlig medicinsk behandling for eksempel. Google siger, det er din lever.
For syv måneder siden sagde de seks måneder.
Du er på overtid. Men spørgsmålet er, Nikky:
Hvilken slags ballade bruger du den på?
Efter at jeg hoppede af, gjorde mine tidligere chefer det klart,
at de ikke ville straffe mig.
Såfremt jeg en dag, hvis adspurgt, ville hjælpe dem. Og de spurgte.
Hvad bad de om?
Jeg er kun en lille fisk, mr. Lamb.
Jeg fik besked på at lede din opmærksom ét sted hen,
mens de gjorde noget et andet sted.
Pis!
-Har du hacket uret? -Jeg skulle bare åbne fitnessappen.
Ovenpå. Nu!
-Du virker… lidt anspændt. -Jeg undrer mig over, hvorfor du er her.
-Åh. Nu er du defensiv. -Bør jeg være det?
Tja, jeg er jo fra MI5.
-Åh. -Hm. Det vidste du godt.
-Så nu er alle kort på bordet. -Mine er. Er dine?
Jeg ved ikke, hvad du vil have mig til at sige.
Heathrows overvågning.
Tjernitskij forlod ikke landet.
Hørte du, hvad jeg sagde?
Tjernitskij forlod ikke landet. Det ved jeg godt.
Hvordan?
Han myrdede Harper.
Jeg talte med bilisten, Rebecca Mitchell. Det var bare ikke hende, der kørte.
Pasjkins sikkerhedsvagt kørte Harper over, før Tjernitskij satte dødsstødet ind.
Pasjkin?
Han ramte ham, ligesom han ramte Dickie.
Han benytter sig af gift som en anden Rosa Klebb.
Når Regent's Park finder ud af det, afbryder de alt. Vi fanger dem aldrig.
Derfor siger jeg intet.
Taverner vil redde ansigt ved at feje hele møget ind under gulvtæppet.
Svinene bliver deporteret, og deres navne slettet
fra enhver flypassagerliste herfra og til Jakutsk.
De dræbte to af mine agenter. Glem det.
-Skal vi fortælle Louisa det? -Ja, hvis hun tog sin skide telefon.
-Hvor længe har du arbejdet for Nevskij? -I snart fem år.
Og før det? Der gik du vel i skole?
Nevskij så noget i mig, da jeg var helt ung.
-Hvad? -Sult.
Hans folk var dovne.
Kom du så bare ind fra højre og fejede dem af banen?
Det klarede de selv.
Men, øh… det er det, der sker, når succesrige mennesker kommer forbi, ikke?
Det kender jeg intet til.
Hold op. Du er fra MI5. Du har da succes.
Jeg er ikke den typiske MI5-agent.
Jeg er i en slags internt eksil i en afdeling for alle de uønskede.
Det har jeg svært ved at tro på.
Sødt, men… …jeg er uønsket i deres øjne.
Hvorfor?
Det har jeg ikke lyst til at tænke på.
Hvorfor siger du så ikke op?
Fordi min historie ikke skal slutte sådan.
Jeg vil ikke dø i Slough House, som min chef kommer til.
Og jeg vil ikke dø, før jeg har chancen for at komme ud, ligesom Min.
-Min? -Min Harper. Min kollega, som døde.
-Selvfølgelig. Det gør mig ondt. -Ja. Tak. Også mig.
Det var en ulykke. Han cyklede fuld.
Det er svært at tro. Det lignede ham ikke.
Undskyld, men jeg hørte, han kørte ud foran en bil.
-En stakkels kvinde nåede ikke at se ham. -Ja.
-Tror du ikke på det? -Når en agent dør, bør alt overvejes.
Men ja, i dette tilfælde var det en dum ulykke.
-Hvorfor dræbte de Min? -Det skal fastslås.
Klar til tjeneste.
Den skønne Rebecca Mitchell hentede sin betaling
for deltagelsen i mordet på Harper på Katinskijs sprogskole.
Er det forbundet med Katinskij?
Han fik mig til at holde øje med skolen, mens der foregik noget andet.
Hvad?
Det skal fjolset her hjælpe med. Hvad er der på uret?
Min var den eneste i verden, som havde alle seks Spin Doctors-album.
Før jeg kværker dig… Var der noget usædvanligt ved hans sidste færden?
Nåh. Om morgenen cyklede han fra Gordon Square til Edgware Road.
Han standsede ved en industribygning på vejen bag Euston Road.
Og så tilbage til Edgware Road om aftenen, før han torpederede bilen ved St. Pancras.
Jeg vil have alle adresser, han standsede ved
i længere tid, end det tager at hive efter vejret.
Jeg kan også hacke hans mobil. Sende dig alt andet end nøgenbillederne.
Du har fem sekunder, før jeg kyler dig ned ad trapperne.
-Hvad kan jeg gøre, mens du er væk? -Det ved jeg ikke.
Det, du plejer at lave, når jeg ikke er her.
Og hvis du vil være martyr, så hæld det tilbage i flasken.
Jeg må tilbage på værelset og kontakte Nevskij. Øh…
Men gør mig selskab om 20 minutter, hvis du har lyst.
Vi kan tage en drink på tagterrassen.
-Tak for drinks. -Mig en fornøjelse.
Jeg er desværre nødt til at gå.
-Hold nu op. -Bliv natten over.
Nej, beklager. Jeg har arbejde i morgen tidlig.
-Åh. -Leo.
Åh, tak.
Jeg tror altså, jeg har set dig før.
Nej, jeg ville uden tvivl kunne huske dig.
Måske har vi passeret hinanden. Men jeg er god til at huske ansigter.
Jeg sidder og betragter folk i toget eller på bussen.
-Jeg forestiller mig deres liv. -Hvornår tog du sidst en bus?
I sidste uge. Fordi jeres elendige britiske tog var i stykker.
Typisk.
Måske ses vi igen. Enten i London eller her.
-Måske. Godt at møde dig. -Ja.
Nå, jeg må af sted.
Javel. Sikke en skam. Vi følger dig ud.
-Hvad foregår der? -Ikke noget. Hvad mener du?
-Leo så ud til at kende dig. -Nej, han forveksler mig nok med en anden.
Kelly, kom og sig farvel.
Og stikpillerne om at være undercover?
-Vi ses, Leo. Det var godt at se dig. -Vi ses.
-Kelly! -Kommer!
Vent her.
-Hav det godt. -Næste gang bliver jeg længere.
Gør det. Kør nu forsigtigt.
Farvel, Leo.
-Sig til i forvejen næste gang. -Åh, hold op.
Farvel, Leo. -Kør forsigtigt.
Farvel!
Hvad fanden?
Farvel.
ILJA NEVSKIJ
VIKTOR ASKEL KRYMOV
-Det er en imponerende model. -Øh, ja.
Øh. Én ud af tusind.
Hvabehar?
Containere. Én ud af tusind indeholder ulovlige varer.
-Flyder rundt om i verden. Ureguleret. -Okay.
Våben, stoffer.
Sågar mennesker. Er det ikke ufatteligt? Hvad som helst, røvhullerne kan tjene på.
Men for at sådan et netværk kan eksistere, skal der bruges insidere alle steder.
Folk, som er villige til… at tage imod penge og se den anden vej.
Jeg ved ikke, hvad du…
I går blev der afhentet en pakke her at to russere.
-Jeg skal vide, hvad der var i den. -Jeg var her ikke.
-Ser det ud til at rage mig? -Det vedrører ikke mig.
-Jo, for det er dig, der står der. -Er du politimand?
Det må du selv finde ud af. Ser du, uanset hvad…
Hvis jeg foretager et opkald…
…ser det sort ud for dig.
Jeg kan søge på pakker fra de seneste dage.
Ja. God idé.
Prøv torsdag klokken 11.03.
Der var en afhentning. En lille pakke. Øjeblik.
Der er ingen detaljer.
Jeg kan ikke sige, hvad det var. Alle detaljer er slettet.
Mød mig hos Nevskij.
Hvad mener du med hvornår? Skal vi ikke sige nu og tage den derfra?
Hvis det er telefonsalg, får du røven på komedie.
Du skal spore min arbejdstelefon.
-River? -Min arbejdstelefon.
Den er i Tjernitskijs lomme. Sporingen er slået til.
Sig, hvor han er. Hurtigt.
-Kom nu, Roddy. -Vent lidt. Den loader.
Ja, men… hvis du kan skynde dig bare lidt mere, Roddy, er det værdsat.
-Den bevæger sig ad Ridgeway Drive. -Det ved jeg ikke, hvor er.
-Hvor er du? -Downside Man Pub.
B192 mod nordvest. Lige drejet ned ad en mindre vej, Barn Lane.
-Du skal dreje til venstre på… -Jeg ved, hvor han skal hen.
Det var så lidt.
Jon!
Goddag. Er det Viktor Krymov?
Godaften. Mit navn er Catherine Standish.
Jeg ringer angående noget rådgivningsarbejde, du har udført
for efterretningsofficer James Webb. Korrekt.
Jeg ringer, fordi vi har fundet et hul i vores optegnelser.
Vi har ikke dit underskrevne dokument om beskyttelse af statshemmeligheder.
Nej, det er perfekt. Jeg kan sagtens møde dig der.
Okay, tak. Farvel.
Så Pasjkins chef bor her?
Ja, Nevskij. Et usselt hummer, ikke?
Og Spider vil arrangere et møde mellem toppen og Nevskij.
Det er hans plan. Men den knægt ville ikke kunne bunde i en vandpyt.
Må jeg spørge, hvad vi laver her? Overvågning af Nevskij.
En af de russere, der dukkede op på vores 30 år gamle radarskærm,
gjorde alt for at sikre sig, at jeg tog til punkt A,
mens hans kammerater tog til punkt Hvad-fanden-ved-jeg.
Uh, det smager rædsomt.
Der er seks kameraer, som vender mod vejen.
Vi burde få vores prostata eksfolieret af et par ru, russiske fingre lige nu.
Det ser ud, som om døren er åben.
-Løber du hen og kigger ind? -Nej, ellers tak.
Fint. Du er fyret. Pis af med dig.
Bliver jeg ikke fyret for at begå indbrud? Ellers bliver jeg skudt af Spetsnaz-folk.
Jeg valgte dig, fordi jeg troede, du var den eneste på mit hold
med store nosser. Men jeg tog fejl.
Du tog ikke fejl. Og det, du lige sagde, er yderst stødende.
Herude.
Satans.
-Det er sgu Nevskij. -Væk! Bliv her.
-Det der er ikke sket i et solarium. -Er han radioaktiv?
Ja. Det er derfor, de efterlod en geigertæller.
Så han vidste, det ikke var B12-vitamin, de sprøjtede ind i hans blodårer.
Hvorfor skød de ham så?
Det gjorde han selv. Han havde nok ikke lyst til fire dages ulidelig smerte.
Og tommelfingeren?
Det ved jeg ikke. De tomlede måske væk herfra.
Lad os komme væk herfra. før vi også begynder at hoste lungerne op.
Kom. Giv mig den.
-Hvem gjorde det her? -Pasjkins folk.
Arbejdede Pasjkin ikke for Nevskij?
Jeg ved ikke, hvem han arbejder for.
De svin gjorde det lige for næsen af os. Hvordan overså Regent's Park det?
Pakken, hans håndlangere hentede, kom hertil gennem havnen.
Bliver havnen ikke tjekket?
De scanner, hvad de kan, men 95 % af alle containere bliver ikke undersøgt.
De har sendt flere pakker, så mindst én kom igennem.
-Er du ikke bekymret? -For hvad?
-Vi var derinde ret længe. -Jo, rædselsslagen.
Hvis man behandlede en af kirkens mænd så skødesløst derhjemme,
blev man ekskommunikeret.
Og behandlede man kongelige sådan, blev man skudt.
Viktor Krymov? Catherine Standish.
Miss Standish. Tag endelig plads.
-Jeg afbryder vel ikke noget? -Tværtimod.
Du reddede en kongeligs liv.
Det bør vel fejres.
-Sig mig, er det her standardprocedure? -Nej, det var lige på vejen hjem.
Jaså?
Når du har skrevet under, har jeg også brug for at få uddybet et par udtalelser.
-Hvor sagde du, du arbejdede? -For efterretningstjenesten.
Okay.
Skal jeg underskrive det? Fint. Jeg har underskrevet det foran mr. Webb.
Jeg gør det gerne igen for dig.
Tak. Så…
…da du mæglede et møde mellem Arkadij Pasjkin og James Webb,
så, øh… sagde du, at du kunne stå inde for Pasjkin.
Hvor kender du ham fra?
Plejer du at sidde bag et skrivebord?
Det kan man lære meget af.
-Hvad har du så lært om mig? -At du handler med information.
Det stemmer. Vil du handle? Jeg har en historie om Pasjkin.
Du har sikkert en historie om dig selv eller en kollega, der vil interessere mig.
-Et glas? -Nej tak. Jeg drikker ikke.
I felttræning lærer man, at et selskabeligt glas bløder et mål op.
Nej, jeg kan ikke. Beklager.
-Jo, du kan. -Nej.
-Jo, du kan. -Jeg har et alkoholproblem.
Det lyder, som om du har en historie.
En fair handel.
Hvorfor skulle du være interesseret?
Fordi alt, jeg lærer om folk, der er ansat i den britiske efterretningstjeneste,
kan blive nyttigt.
Du vil have noget, der kan bruges mod efterretningstjenesten?
Okay, måske kan det ikke bruges. Det er chancen, du tager.
Men ellers får du ikke, hvad du vil have.
Du finder selv ud.
Tag din underskrift, og lad mig spille skak, drikke og sladre til morgenstunden.
Det her…
Det gav mig større selvsikkerhed. Jeg følte mig mere som mig.
Jeg morede mig. Meget. Jeg troede, jeg levede livet.
Da jeg begyndte at hælde vodka på mine cornflakes,
vidste jeg, at morskaben var ovre.
I stedet var der kaos. Jeg var ikke længere mig selv.
Jeg sad fast i et spil, hvor jeg altid tabte og ikke kom nogen vegne.
Jeg var overbevist om, at jeg skjulte det, men det begyndte at påvirke mit arbejde.
Og i stedet for at fyre mig betalte min chef for, at jeg fik hjælp.
Ingen havde nogen sinde været så betænksom over for mig før.
Ridderen på den hvide hest.
-Om man vil. -Din prins.
Nej, nej.
Men jeg begyndte at leve mit liv. Så jeg gjorde gengæld.
Jeg købte mad til ham.
Jeg arrangerede hans blomster. Jeg arrangerede hans liv. Indtil en dag…
Så svigtede han dig. Som alle gør. Din ridder viste sig at være en slyngel.
Nej, han begav sig videre.
Jeg prøver at leve op til hans forventninger til mig, men, øh…
…det er svært uden ham.
Så, øh… du er bundet til et spøgelse.
Arbejdede denne mand også for efterretningstjenesten?
Din tur. Hvad er detaljerne om dig og Arkadij Pasjkin?
Okay. Jeg kender Pasjkin, fordi vi bevæger os i de samme kredse.
Han er Ilja Nevskijs rejsende fixer.
Han vidste, jeg havde gjort forretninger med MI5, så han bad mig skabe kontakt.
Grunden kender jeg ikke.
Det sagde du også til James Webb.
Det var handlen. Noget for noget.
Du gav mig din bonde. Du kan ikke forvente mit tårn.
I så fald må du give mig din springer og to af dine bønder.
-Du er ikke fair. -Nej.
Smut så tilbage bag skrivebordet. Du er for naiv til det her arbejde.
-Hvis du har lyst, kan vi spille igen. -Fint.
Hvad?
Jeg har talt med bindeleddet mellem Pasjkin og Webb.
Viktor Krymov?
Hvorfor spilder du tid på ham?
-Kender du ham? -Selvfølgelig.
Jeg ville ikke spørge ham, hvad klokken var, om vi så stod foran Big Ben.
Han fastholder at have kendt Pasjkin i årevis, men vil ikke gå i detaljer.
Han trækker dig rundt i manegen.
Hans historie er det rene vås.
Han er betalt for at lyve om, at Pasjkin arbejder for Nevskij.
Og det gør han ikke?
Nevskij er blevet myrdet. Sikkert af Pasjkins håndlangere.
Hvad?
Krymov ved garanteret mere, men han må vente.
Jeg prøver stadig at regne ud, hvad fanden Katinskij er ude på.
Skal jeg prøve igen?
Nej. Gå hjem, og hold op med at lege Mata Hari.
Det er mig. Marcus.
-Hvad fanden laver du? -Åbn din taske.
-Fulgte du efter mig? -Ja, og det bliver du glad for.
-Ville du dræbe Pasjkin? -Nej, tortere ham.
-Og så dræbe ham. -Hvad tænker du på?
Min fulgte efter dem og døde. Pasjkin dræbte ham.
-Det var en ulykke. -Undskyld, men den køber jeg ikke.
-Det er, fordi… -Nej. Du skal ikke sige, jeg er i chok.
Du virker også meget afslappet.
Han skjuler noget, Marcus. Derfor talte han med mig.
-For at vejre stemningen. -Det er vanvid.
-Hans ur tikker. -Ja, det er et ur.
-Han er en svindler. -Hvad?
Hans ur tikker. Viserne bør bare glide. Det er det, man betaler for.
Vil du myrde ham på grund af et kopiur?
-Hvad? -Jeg har Louisa.
-Hun skulle til at dræbe Pasj… -Giv mig den. Ja, hej.
Pasjkin er en svindler. Jeg ved ikke, hvad han er ude på, men han lyver.
Han dræbte Min.
Nej, nej, han dræbte ikke Min, men han beordrede sikkert mordet.
Jeg er ret sikker på, han var der. Han fik også Nevskij dræbt.
-Er Nevskij død? -Hvad?
Ja, og jeg ønsker ikke flere lig i aften. Derfor bad jeg Longridge følge efter dig.
-Jeg kan tage ham og udfritte ham lige nu. -Eller også tager han dig.
Selv om jeg ville elske, at du gav den som Ilse, hunulven fra SS,
så er han russer og giver måske ikke efter.
Så du skal trække dig
og tage til mødet i morgen, som om intet er galt.
Så jeg skal tage til et møde med manden, der fik Min dræbt,
og morderne uden at gøre noget?
Hør her. Lige nu gør jeg alt i min magt for at hævne Dickie Bows død.
Og jeg kunne ikke engang lide ham.
Så du kan nok forestille dig, hvad jeg gør ved ham, der dræbte Min Harper,
en mand, som jeg i det mindste kunne holde ud.
-Hvad vil du gøre? -Tage en snak med fjenden.
-Russerne? -Nej, for fanden. Regent's Park.
Jeg vil vide, om jeg blev narret af en russisk kryptograf eller en anden.
Og jeg vil ikke forstyrres af dig.
Så du skal trække dig nu. Og det er en ordre.
Godt, de herrer. Vend jer om stille og roligt.
Hvad fanden laver du her, Katinskij?
-Er du vanvittig? -Ti stille. Skal I sprænge noget i luften?
Er det planen? Var det det, du skulle bruge Duncan til?
-Jon? -Alex.
Hvad laver du her? Hvor er Duncan? Alex?
Hvorfor har du en pistol?
-Alex, ring til politiet. -Hvorfor har du en pistol?
Bare ring til politiet. Jeg er fra MI5. Jeg forklarer alt.
-Leo, hvad foregår der? -Ingen anelse.
Skulle du ikke til London?
Vi planlægger en overraskelse til Duncans 60-års fødselsdag.
-Er det det bedste, du kunne finde på? -Nikky er en ven fra studietiden.
Det tror jeg gerne, Alex, men desværre er han også eks-KGB-agent. Ikke sandt?
-Som Leo her. Din mands føringsofficer. -Føringsofficer?
-Duncan er en sovende, russisk agent. -Hvad?
-Lad mig… -Rør dig ikke. Hænderne på hovedet.
De er gamle venner, som planlægger en overraskelse. Derfor er jeg her.
Leo og jeg sneg os væk fra Duncan for at mødes med Nikky. Det var planlagt.
Se. Der står gødning og brændstof bag dem. De laver ikke en kage, men en bombe.
Nej, du tager fejl. Det er absurd. Min mand er ikke russisk agent.
Alex, stol nu…
-Hvad nu? -Vi klargør flyet.
Gør det af med ham.
Javel.
Tekster af: Cecilie Hassenkam