Manęs paprašė atvažiuoti į automobilių stovėjimo aikštelę šalia daugiaaukščio.
- Netoli Edgvaro kelio? - Taip.
Sakei, kad jį užmušė ne automobilis.
Tai kaip jis mirė?
Rebeka, kaip jis mirė?
Kai atvažiavau, jis jau buvo ten.
Ne, nepripylėm.
Pripylėt degtinės į mano degtinę.
- Taip. - Tik būk atsargus, gerai?
Apsižvalgyk prieš pasukdamas.
Vienas iš jų laikė jį, kai jis atsisėdo ant dviračio.
Kai pradėsiu važiuoti, viskas bus gerai.
Jam viskas buvo gerai. Jis buvo girtas, o gal apsinešęs.
Tuomet kitas
ėmė jį smaugti.
O trečias įsėdo į mano automobilį ir jį partrenkė.
Vienas vyrukas viską stebėjo. Jis nuėjo.
Atsimeni, kaip jis atrodė?
Ir kas tuomet?
Jis dar buvo gyvas, bet stipriai sužeistas.
Tad tas trečias vyras, kuris jį smaugė, jis…
Pribaigė jį.
Kaip?
Kaip jis atrodė?
Didelis, apie penkiasdešimties, nuskusta galva.
Žiauriai baisus.
Tada jie įkėlė jį ir jo dviratį į mikroautobusą.
Ir nuvežė jį ten, kur jį ir surado.
Jie liepė man iškviesti greitąją pagalbą
ir pasakyti, kad jūsų draugas išvažiavo tiesiai prieš mane.
- Tiedu pervažiavo jį. - Taip.
PIOTRAS VOLODINAS KIRILAS ASIMOVAS
- Esi juos mačiusi? - Taip.
Buvau jo pasiuntinukė.
Neklausk, ko. Aš nežiūriu.
- Ką gi. Tas, kuris slėpėsi. Jis? - Galbūt. Nežinau.
ARKADIJUS PAŠKINAS
Nežinau.
- Gerai į jį neįsižiūrėjau. - Ką gi.
ANDRE ČERNICKIS
- O štai šitas jį nužudė? - Taip, jis.
Kalbos mokykla, kur pasiėmėte pinigus,
ar ten buvo įprasta vieta?
Ne, nauja.
Ar ten dar kas nors buvo, kai juos paėmei?
Ne, jie man padavė raktą
ir liepė po to įmesti į pašto dėžutę.
Aišku. Ačiū, Rebeka.
Sakėt, kad apsaugosite mane, jei viską pasakysiu.
Gerai. Štai.
Užrašysiu tau numerį.
Ar tai slaptavietė?
Nauja tapatybė? Žinot, man reikės pinigų.
Atsiliepia vis kitas žmogus, jie keičiasi kas mėnesį.
Tik pasakyk jiems „Džeksonas Lembas“,
o kai paklaus, ko tau reikia, pasakyk skaičių septyni.
Skaičius septyni.
Viskas. Jie pasirodys pas tave per pusvalandį.
Ką gi.
Klausau.
Sveiki, šiuo numeriu man liepė paskambinti Džeksonas Lembas.
- Ir liepė pasakyti skaičių septynis. - Galite palaukti?
Taip, palauksiu.
- Norite jo mėgstamiausio? - Atsiprašau. Ką?
Skaičius septyni.
Nesuprantu.
Septintas numeris yra pono Lembo mėgstamiausias, dviguba makaronų porcija.
Ar pageidausite ir su jo padažais?
PAGAL MIKO HERONO KNYGĄ „DEAD LIONS“
Lauke nieko neliko, tiesa?
Panašu, kad tikrai lis.
- Niekas nesiruošia valgyti? - Ne…
Man nesmagu,
kad jūs visi į mane žiūrite.
Ar iš toli atvykote, Leo?
Žinoma, nesakau, kad puikus Aleks maistas nėra pakankama priežastis.
Turėjau reikalų Vusteryje.
Truputį nusukau į šoną grįždamas atgal į Londoną.
Jis visad taip, staiga išdygsta ir vėl dingsta.
- Taip. - Džiaugiamės sulaukę.
O jūs, pone Volkeri? Jūs vietinis?
Ne. Aš žurnalistas.
Apsistojau, nes rašau straipsnį apie miestelio gyvenimą.
Taip. Kelė labai mielai man viską aprodė.
Tikrai.
Vadinasi, esi įsislaptinęs?
Ne. Ne įsislaptinęs, ne.
Nesu toks drąsus, kad taip daryčiau.
Ir kokią istoriją surasit? Čia labai ramus miestelis.
Praskleidęs užuolaidas gali daug rasti.
Taip.
Neabejoju, kad pasidalinsi su juo visais gandais.
Ji labai smalsi moteris.
- Atsiprašau? - Tai jau tikrai.
Ne. Gerąja prasme.
Ir ką jau pavyko išsiaiškinti?
Kad nesu toks geras skraidytojas, kaip galvojau.
Arba Kelė nėra tokia gera pilotė, kaip pati galvoja.
Manau, pirmas variantas.
Bet ne, mano ausis pasiekia įvairūs miestelio gandai.
Ir brakonierius.
Pavojingas verslas tas brakonieriavimas.
Tai jau tikrai.
Jis medžioja su spąstais ar ginklais? Ar nuodais?
Priklauso, kokius gyvūnus.
Kalba kažkaip keistai pasisuko.
- Kas nors norėtų kavos? - Taip, prašyčiau.
- Taip, gerai. - Ar galėčiau…
Ne. Jūs - svečias. Sėskit.
Gerai, Kele, ar galėtum išnešti braškes?
- Gerai. - Atsiprašysiu.
Turiu tave įspėti, bičiuli.
Aleks ruošia labai neskanią kavą.
Sveiki. Gal įpiltumėt degtinės su toniku?
- Žinoma. - Ačiū.
Sveiki.
Labas.
- Atleisk, bičiuli. - Viskas gerai.
VESTBRUKO ANGLŲ KALBOS AKADEMIJA
Jūs paskambinote į Vestbruko anglų kalbos akademiją.
Pasakykite savo vardą ir telefono numerį,
ir mes netrukus su jumis susisieksime. Ačiū.
Atsiliepkit, pone Lembai.
Tavo atsakiklio žinutė yra vienintelis profesionalus dalykas
šioje skylėje.
Stengiesi nuslėpti savo nerimą juokaudamas?
Išdidumas neleidžia paklausti, iš kur žinau, kad tu ten?
Spėju todėl, kad mane stebi.
Nors, žinant visą situaciją,
tau vertėtų kitaip leisti savo laiką.
Pavyzdžiui?
Pirmiausia, tinkamai gydytis. Pasak „Google“, tavo kepenys nesveikuoja.
Prieš septynis mėnesius man sakė, kad man liko šeši mėnesiai.
Kaip pasisekė.
Klausimas tik, Niki,
ką esi sumąstęs?
Kai perėjau į kitą pusę,
mano buvę bosai aiškiai pasakė,
kad manęs nenubaus.
Bet jei prireiks, manęs gali paprašyti pagalbos. Ir paprašė.
Ir ko gi jie paprašė?
Esu tik mažas sraigtelis, pone Lembai.
Manęs paprašė išlaikyti jus vienoje vietoje,
kol jie darbuosis kitur.
Šūdas!
Nulaužei tą laikrodį?
Užteko atidaryti sporto programėlę.
Į viršų. Mikliai!
Atrodot, nežinau, truputį įsitempęs.
Tik įdomu, kodėl jūs čia.
- Ėmėte gintis. - O turėčiau?
Aš juk dirbu MI5.
Jūs tą jau žinojot.
Atskleidėt visas kortas.
Aš - taip. O jūs?
Nesu tikras, ką norite, jog pasakyčiau.
Hitrou stebėjimo kameros.
Paaiškėjo, kad Černickis niekur neišskrido.
Ar girdėjai, ką pasakiau?
Černickis niekur neišskrido. Žinau.
Iš kur?
Nes jis nužudė Harperį.
Kalbėjau su vairuotoja Rebeka Mičel.
Tik kad ji nevairavo.
Paškino apsauga suvažinėjo Harperį,
o Černickis maloningai jį pribaigė.
Paškinas?
Jis nukneckino jį, kaip ir Dikį.
Įsivaizduoja, kad yra suknista Roza Kleb su savo nuodais.
Kai Parkas sužinos, nutrauks tyrimą. Mes jų nepričiupsim.
Todėl nieko jiems nesakysiu.
Taverner išvengs pažeminimo,
nuslėpdama visą šią nesąmonę.
Tie šūdžiai bus deportuoti, o jų vardai ištrinti
iš visų keleivių sąrašų nuo čia iki pat Jakutsko.
Jie nužudė du mano agentus. To nebus.
Ar pasakysim Luizai?
Taip. Pasakyčiau, jei tik ji atsilieptų.
- Ir kiek laiko dirbate Nevskiui? - Tuoj bus penkeri metai.
O prieš tai? Spėju, dar mokėtės mokykloje.
Nevskis kažką manyje įžvelgė, kai buvau dar visai jaunas.
- Ir ką gi? - Alkį.
Žmonės, kurie jam dirbo, buvo tinginiai.
Tai jūs tiesiog atėjote ir jų visų atsikratėte?
Jie patys savęs atsikratė.
Bet taip jau nutinka, kai pasirodo sėkmingi žmonės. Ne?
Iš kur man žinoti?
Liaukitės. Juk dirbate MI5. Labai pasisekė.
Taip, nesu tipiška MI5 darbuotoja.
Esu tremtinė,
dirbu skyriuje, į kurį siunčiami visi nepageidaujami darbuotojai.
Tuo sunku patikėti.
Miela, bet aš, jų akimis, esu nepageidaujama.
Kodėl?
Nelabai norėčiau apie tai kalbėti.
Tuomet kodėl neišeinate?
Nes nenoriu, kad mano istorija pasibaigtų šitaip.
Nenoriu mirti „Slough House“, kaip mirs mano bosas.
Ir nenoriu mirti,
nesulaukusi galimybės ištrūkti, kaip Minas.
Minas?
Minas Harperis. Mano kolega, kuris mirė.
Žinoma. Man labai gaila.
Taip, ačiū. Man irgi gaila.
Nelaimingas atsitikimas. Jis važiavo dviračiu girtas.
Sunku patikėti. Jam tai visiškai nebūdinga.
Atleiskite. Man sakė, kad jis iššoko tiesiai po automobilio ratais.
Kažkokia vargšė moteriškė nespėjo nė sureaguoti.
Taip.
Jūs tuo netikit?
Kai žūsta agentas, visos aplinkybės turi būti įvertintos.
Bet taip, šiuo atveju, tai buvo tik kvaila nelaimė.
Kodėl jie nužudė Miną?
Kad parodytų nusiteikimą.
Prisiduodu valdžiai.
Mieloji Rebeka Mičel atsiėmė užmokestį
už dalyvavimą Harperio žmogžudystėje Katinskio akademijoje.
Tai susiję su Katinskiu?
Jis norėjo, kad knaisiočiaus jo mokykloje, kol vyko kiti dalykai.
Kokie?
Tikiuosi, kad tas kvailys man pasakys.
Ką suradai tame laikrodyje?
Minas - vienintelis pasaulyje, turėjęs visus šešis „Spin Doctors“ albumus.
Kol nenusukau tau sprando,
gal pasakysi, ką neįprasto pastebėjai per paskutines jo gyvenimo valandas?
Ryte jis važiavo dviračiu iš Gordono aikštės į Edgvaro kelią.
Sustojo prie pramoninio komplekso už Justono kelio.
O vakare važiavo atgal į Edgvaro kelią,
kol neįsirėžė į tą automobilį Šv. Pankracijaus geležinkelio stotyje.
Ką gi. Man reikia adresų visų vietų, kuriose jis buvo sustojęs,
jei tai truko ilgiau nei reikia kvapui atgauti.
Jei norit, galiu nulaužti ir jo telefoną.
Viską ištraukti? Nuogalių nuotraukų jums nesiųsiu.
Turi penkias sekundes,
kol nenustūmiau tavo subinės suknistais laiptais žemyn.
Ką aš galėčiau nuveikti, kol tavęs nebus?
Nežinau.
Tai, ką paprastai darai, kai manęs nėra.
O jei labai nori pabūti kankine, supilk tai atgal į butelį.
Turiu grįžti į kambarį ir pažiūrėti, kaip laikosi Nevskis.
Bet po 20 minučių galėtumėte prisijungti.
Išgertume terasoje.
- Ačiū už gėrimus. - Man malonu.
Liūdna, bičiuliai, bet man jau metas.
- Ne. Pasilik nakvoti. - Lik. Išgerk dar vieną.
Ne. Atleiskit. Nieko nebus. Rytoj iš pat ryto man į darbą.
Leo.
Ačiū.
Tikrai manau, kad kažkur esu tave matęs.
Ne. Tikrai jus prisiminčiau.
Gal kažkur prasilenkėme.
Bet aš gerai įsimenu veidus.
Mėgstu stebėti žmones traukinyje ar autobuse.
Mėginu įsivaizduoti, kaip jie gyvena.
Kada paskutinį kartą sėdėjai autobuse?
- Praėjusią savaitę. - Taip?
Taip, nes jūsų suknisti britiški traukiniai nevažiavo.
- Taip, anokia čia naujiena. - Tai va.
Gal dar pasimatysime. Londone arba čia.
- Gal. Malonu buvo susipažinti. - Taip.
Metas.
Taip. Gaila. Palydėsim tave.
Kas vyksta?
Nieko. Ką turi galvoje?
Leo, rodos, tave pažįsta.
Ne. Manau, jis tiesiog supainiojo mane su kažkuo kitu.
- Sėkmės. - Kele, ateik atsisveikinti.
Taip. O tie juokeliai apie priedangą?
- Iki, Leo. Buvo smagu, bičiuli. - Ačiū. Iki.
- Taip. - Kele!
Ateinu.
Palauk čia.
- Ką gi, sėkmės, mielasis. - Taip! Kitą kartą ilgiau pabūsiu.
- Būtinai. - Taip.
Saugiai vairuok.
Viso, Leo.
Taip, kitą kartą pranešk iš anksto.
Liaukis.
Viso, Leo.
- Laikykitės. - Atsargiai vairuok.
- Viso. - Viso.
Kurių galų?
Viso.
ILJA NEVSKIS
VIKTORAS ASKELIS KRYMOVAS ASMENINIAI DUOMENYS
„KUZNECOVO IMPORTAS IR EKSPORTAS“
BALTARUSIJA UKRAINA RUSIJA ESTIJA
- Įspūdingas maketas. - Taip, tikrai.
Vienas iš tūkstančio.
Atsiprašau?
Konteineriai. Taip. Vienas iš tūkstančio pakrautas kontrabandinėmis prekėmis.
- Plaukia per pasaulį. Nereglamentuotas. - Aišku.
Ginklai, narkotikai,
netgi žmonės, ar gali patikėti?
Viskas, iš ko šūdžiai pasidaro pinigų.
Bet kad tinklas veiktų, kas nors padeda kiekviename žingsnyje.
Žmonės, kurie nori gauti pinigų, apsimeta, jog nieko nemato.
Nesuprantu, apie ką jūs…
Vakar keli rusai iš čia paėmė paketą.
- Turiu žinoti, kas tiksliai jame buvo. - Vakar manęs čia nebuvo.
Kaip tau atrodo, man yra skirtumas?
Jei kas ir vyksta, aš čia niekuo dėtas.
Dar ir kaip dėtas, nes dabar stovi priešais mane.
Jūs - policininkas?
Pats galėsi išsiaiškinti.
Matai, kitu atveju…
jei paskambinsiu…
tau geruoju nesibaigs.
Galiu peržiūrėti kelių pastarųjų dienų siuntinius.
Taip, puiki mintis.
Pamėgink ketvirtadienį 11.03 val.
Paėmė siuntinį. Nedidelį. Palaukit.
Jokio aprašo nėra.
Negaliu pasakyti, kas ten buvo. Visa informacija ištrinta.
Susitikime pas Nevskį.
Kaip tai kada?
Gal pradėkim nuo dabar, bliamba.
Jei skambinate iš telemarketingo, jums nepasisekė.
Noriu, kad sektum mano darbinį telefoną.
- Rivai? - Mano darbinį telefoną.
Įdėjau jį į Černickio kišenę. Jame įjungta sekimo funkcija.
Pasakyk, kur jis. Greičiau.
- Nagi, Rodi. Paskubėk. - Palauk, kraunasi.
Taip,
jei nors truputėlį paskubėtum, Rodi,
būčiau labai dėkingas.
- Gerai, jis juda Ridžvėjaus keliu. - Nežinau, kur jis.
- Kur tu? - Prie „Blogiuko“ baro.
B192 juda į šiaurę.
Ką tik pasuko į mažesnį keliuką, Daržinės gatvę.
- Tau reikia pasukti į kairę, į… - Taip, žinau, kur jis važiuoja.
Taip, nėra už ką.
Džonai!
PARAŠAS: VIKTORAS KRYMOVAS DATA: 19/11/05
Sveiki. Čia Viktoras Krymovas?
Labas vakaras. Mano vardas - Katerina Stendiš,
skambinu norėdama paklausti dėl vieno darbo, kurį atlikote
žvalgybos pareigūnui Džeimsui Vebui.
Teisingai.
Skambinu, nes,
rodos, aptikome trūkumą mūsų dokumentuose.
Neturime jūsų pasirašytos oficialios Slaptumo sutarties.
Ne, puiku. Ne, galiu ten susitikti.
Gerai, ačiū. Viso gero.
Taigi, čia gyvena Paškino bosas?
Taip. Nevskis. Kaip kalėjimo skylė, tiesa?
Ir Voras tikisi, kad jam pavyks surinkti visus šulus
su Nevskiu priešaky.
Toks jo planas.
Bet tas vaikis paskęstų suknistoj baloj.
Gal galėčiau paklausti, ką mes čia veikiam?
Persekiojame Nevskį.
Vienas iš rusų, kuris pasirodė mūsų 30 metų senumo radare,
labai pasistengė, kad nukeliaučiau į tašką A,
kol jo draugeliai darbuosis velniai žino kur.
Koks šlykštus.
Kelią stebi šešios kameros.
Mūsų prostatas dabar turėtų čiupinėti
kieti rusiški pirštai.
Taip, rodos, durys praviros.
Norėtum nubėgti ir žvilgtelėti vidun?
Ne, ačiū, nenoriu.
Puiku. Tu atleista. Gali čiuožti lauk.
O nebūčiau atleista už įsilaužimą?
Jei tik manęs nenušaus jo sargai, prieš tai dirbę specnaze.
Pasirinkau tave todėl, nes galvojau, kad esi vienintelė mano komandoje,
turinti tvirtus kiaušus. Rodos, suklydau.
Nesuklydot.
O tai, ką pasakėte, yra labai įžeidu.
Čia.
Šūdas.
- Tai Nevskis. - Nesiartink!
Nesiartink.
Jis tikrai ne soliariume persistengė.
Ką? Jis radioaktyvus?
Taip. Todėl jie ir paliko Geigerio matuoklį.
Kad jis suprastų, jog jam į venas suleido tikrai ne vitaminą B12.
Kodėl tuomet jie jį nušovė?
Jis pats tą padarė. Nes turbūt nebuvo smagu kankintis keturias dienas.
O nykštys?
Nežinau.
Gal susistabdė su juo pakeleivingą automobilį.
Eikim iš čia,
kol dar nepradėjome kosėti savo inkstais.
Nagi. Duok man.
Kas tą padarė, bliamba?
Paškino vyrai.
Galvojau, Paškinas dirba Nevskiui.
Nežinau, kam jis dirba, po velnių.
Tie šūdžiai visa tai padarė tiesiai mums prieš nosį.
Kaip Parkas to nematė?
Tas paketas, kurį tie banditai pasiėmė, praėjo pro uostus.
Negi uostuose nėra patikros?
Skenuoja tą, ką gali,
bet 95 % visų konteinerių pravažiuoja neperžiūrėti.
Jie išsiuntė daug paketų, žinodami, kad nors vienas tikrai praeis.
Jūs nesijaudinat?
Dėl ko?
Mes ten ilgokai buvome.
Taip, siaubas.
Jei mano šalyje kas taip pasielgtų su dvasininku,
būtų atskirtas nuo bažnyčios.
O dėl tokio elgesio su karališkąja šeima tave nušautų.
Viktoras Krymovas? Katerina Stendiš.
Ponia Stendiš, prisėskit.
Tikiuosi, nesutrukdžiau.
Priešingai.
Ką tik išgelbėjote gyvybę aukšto rango karališkajam asmeniui.
Reikia atšvęsti.
Pasakykit man, ar tai - standartinė procedūra?
Aš jau važiavau namo.
Tikrai?
Kai pasirašysite, bijau, man dar teks užduoti
kelis papildomus klausimus.
Kur, sakėte, dirbate?
Slaptojoje tarnyboje.
Aišku.
Norite, kad pasirašyčiau, puiku. Kartą jau pasirašiau pono Vebo akivaizdoje.
Pasirašysiu dar kartą jums.
Ačiū. Taigi…
kai suderinote Arkadijaus Paškino ir Džeimso Vebo susitikimą,
jūs sakėte, jog laiduojate už Paškiną.
Iš kur jį pažįstate?
Jūs paprastai dirbate prie stalo?
Dirbdamas prie stalo gali daug sužinoti.
Ir ką apie mane sužinojote?
Kad parduodate informaciją.
Panašiai. Ar ir jūs norite?
Turiu istoriją apie Paškiną.
Neabejoju, kad turite istoriją apie save
arba žmogų, su kuriuo dirbate, kuri mane sudomintų.
Išgersite?
Ne, ačiū. Aš negeriu.
Jau pačiame pirmame lygyje moko, kad socialinis gėrimas
leidžia palenkti taikinį į savo pusę.
Ne, tikrai. Negaliu, atleiskit.
- Galite. - Ne, negaliu.
Galite.
Turiu bėdų su alkoholiu.
Atrodo, tikrai turite istoriją.
Sąžiningi mainai.
Kuo jums įdomi mano istorija?
Nes viskas, ką sužinau apie žmones,
dirbančius britų Slaptojoje tarnyboje,
vėliau gali labai praversti.
Norite, kad pasakyčiau kažką, ką galėtumėt panaudoti prieš Slaptąją tarnybą?
Gerai, gal ji nebus naudinga. Jūsų statymas.
Bet tik taip galėsite gauti tai, ko jums reikia.
Gerai, galite eiti.
Pasiimkite pasirašytą dokumentą ir leiskite man žaisti šachmatais,
gerti ir nešioti paskalas iki pusryčių.
Tai…
Tai suteikė man pasitikėjimo, kurio man trūko. Jaučiausi labiau savimi.
Man buvo smagu. Labai smagu. Galvojau, kad gyvenu savo gyvenimą.
Kai ėmiau pilti degtinę į dribsnius,
supratau, kad tapo nebesmagu.
Aplink tvyrojo chaosas. Tai buvau nebe aš.
Užstrigau žaidime, kur visad pralaimėdavau, aš sustojau.
Maniau, kad puikiai tai slepiu,
tačiau tai ėmė kenkti mano darbui.
Ir, užuot mane atleidęs, mano bosas sumokėjo man, kad kreipčiausi pagalbos.
Niekas iki tol nebuvo man parodęs tokio rūpesčio.
Riteris su žvilgančiais šarvais.
- Jei jums taip patinka. - Jūsų princas.
Ne.
Bet tuomet ėmiau gyventi savo gyvenimą. Taigi, atsidėkojau jam.
Pirkau jam maistą,
prižiūrėjau gėles, tvarkiau jo gyvenimą.
Kol vieną dieną…
Jis jus nuvylė. Kaip visi. Paaiškėjo, kad jūsų riteris - menkysta.
Ne, jis užsiėmė kitais dalykais.
Stengiausi gyventi taip, kaip jis norėtų,
bet be jo sunku.
Taigi… Jūs žavitės vaiduokliu.
Tas vyras, jis irgi dirbo Slaptojoje tarnyboje?
Jūsų eilė.
Kas sieja jus su Arkadijumi Paškinu?
Gerai.
Pažįstu Paškiną, nes plaukiojame tuose pačiuose vandenyse.
Jis yra Iljos Nevskio pagalbininkas.
Jis žinojo, kad turėjau reikalų su MI5,
taigi, paprašė, kad užmegzčiau kontaktą.
Nežinau, kam.
Tą jūs pasakėte ir Džeimsui Vebui.
Mainai turi būti lygūs.
Jūs man davėte savo pėstininką. Nesitikėkite gauti mano bokšto.
Jei norite bokšto, jums teks paaukoti savo rikį
ir du pėstininkus.
- Taip neteisinga. - Neteisinga.
O dabar bėk atgal prie savo stalo.
Esi per daug naivi šiam darbui.
- Prašyčiau, manęs laukia kita partija. - Puiku.
Kas?
Ką tik kalbėjau su žmogumi, kuris suvedė Paškiną su Vebu.
Su Viktoru Krymovu?
Kam gaišti savo laiką su juo?
- Tu ką, jį pažįsti? - Aišku, kad pažįstu.
Neklausčiau jo, kiek valandų, net jei stovėtume priešais Didįjį Beną.
Jis tikina, jog seniai pažįsta Paškiną, bet nepateikia daugiau informacijos.
Jis nesunkiai tave pergudravo.
O jo istorija - visiškas melas.
Jam sumokėjo, kad jis meluotų, jog Paškinas dirba Nevskiui.
Iš kur žinai, kad nedirba?
Nes Nevskį nužudė, greičiausiai, Paškino banditai.
Ką?
Neabejoju, kad Krymovas žino daugiau, bet jam teks palaukti.
Aš vis dar stengiuosi išsiaiškinti, kokio mėšlo nori Katinskis.
Nori, kad dar kartą pamėginčiau?
Ne, noriu, kad eitum namo ir nustotum vaidinti Matą Hari.
Čia aš. Markas.
- Atidaryk kuprinę. - Ką darai, bliamba?
- Tu mane sekei? - Taip, gali man už tai padėkoti.
- Ketinai nužudyti Paškiną? - Ne, ketinau jį kankinti,
- o tada nužudyti. - Ką čia sugalvojai, bliamba?
Minas pamėgino juos pasekti,
ir dabar guli negyvas. Paškinas jį nužudė.
Tyrimas jau baigtas. Tai buvo nelaimingas atsitikimas.
Atleisk, bet aš netikiu.
- Todėl, kad tu… - Ne.
Nesakyk, jog todėl, kad man šokas, bliamba, ar ką ten norėjai sakyti.
Žinoma. Taip, tu dabar tikrai rami kaip belgas.
Jis kažką slepia, Markai.
Todėl ir prisėdo šalia.
- Norėjo pažiūrėti, ar jį įtariu. - Kvailystė.
- Jis… Jo laikrodis tiksi. - Taip, tai laikrodis.
- Jis - suknistas sukčius. - Ką?
Jo laikrodis tiksi.
Tokie laikrodžiai netiksi, o slenka. Už tą ir sumoki.
Nori nužudyti bičą, nes jo laikrodis padirbtas?
- Kas? - Taip, turiu Luizą.
Klausykit, ji jau ruošėsi apsvaiginti ir nužudyti Paškiną…
Duokš jį man. Taip, sveiki.
Paškinas - netikras. Nežinau, kokį žaidimą jis žaidžia, bet jis netikras.
Jis nužudė Miną.
Ne. Jis nenužudė Mino, bet neabejoju, kad įsakė nužudyti.
Beveik neabejoju, kad jis ten buvo. Pasirūpino, kad Nevskis būtų nužudytas.
- Nevskis negyvas? - Ką?
Taip, ir daugiau lavonų šįvakar man nereikia.
Todėl ir paprašiau, kad Longridžas tave pasektų.
Galiu dabar pat nueiti ir jį apklausti.
Arba jis su tavimi tą padarys.
Nors man labai patinka mintis, kad pabūtum jo „Ilsa, SS vilke“,
jis - rusas, ir nebūtinai pasiduos.
Taigi, noriu, kad atsitrauktum
ir rytoj nukeliautum į tą susitikimą kaip niekur nieko.
Atleiskite, norite, kad nueičiau susitikti su žmogumi, kuris liepė nužudyt Miną,
ir tais, kurie jį nužudė, ir nieko nedaryčiau?
Klausyk, aš dabar stengiuosi atkeršyti už Dikio Bou mirtį,
žmogaus, kuris man nė nepatiko.
Tad įsivaizduok, ką padarysiu žmogui, kuris nužudė Miną Harperį,
žmogų, kurį bent jau toleravau.
Tai ką ketinate daryti?
Eisiu persimesti keliais žodeliais su priešu.
- Ką, rusais? - Ne, po velnių.
Su Parku.
Turiu žinoti, ar mane apgavo Maskvos centro šifruotojas
ar kažkas kitas.
Ir man nereikia, kad trukdytum.
Taigi, noriu, kad atsitrauktum, tai - įsakymas.
Gerai, ponai. Dabar lėtai apsisukim.
Ką, po velnių, čia veiki, Katinski?
- Gal išprotėjai? - Užsičiaupk.
Ketinat kažką susprogdinti, ar ne, ponai?
Toks planas?
Tam ketinote panaudoti Dankaną?
- Džonai? - Aleks.
Ką tu čia veiki? Kur Dankanas? Aleks?
Kodėl tu laikai ginklą?
- Aleks, iškviesk policiją. - Ne, Džonai. Kodėl…
Kodėl tu laikai ginklą?
Tiesiog iškviesk policiją. Aš - iš MI5. Viską paaiškinsiu. Kviesk policiją.
- Leo, kas čia vyksta? - Neįsivaizduoju.
Sakei, kad grįžti į Londoną.
Mes planuojame staigmeną Dankano 60-mečio proga.
Tikrai tik šitiek sugebėjai sugalvoti? Nieko geresnio?
Nikis - studijų laikų draugas.
Taip, neabejoju, Aleks, deja,
jis taip pat yra buvęs KGB pareigūnas. Tiesa?
Kaip ir Leo.
- Prižiūri jūsų vyrą. - Prižiūri?
- Dankanas - miegantis rusų agentas. - Ką?
- Leisk paaiškinti. - Nejudėk. Rankas virš galvos.
Jie - seni jo draugai, kaip ir aš, mes planuojame staigmeną. Todėl aš čia.
Mudu su Leo pasprukome nuo Dankano susitikti su Nikiu. Viskas suplanuota.
Žiūrėk, už jų stovi trąšos ir kuro bakai.
Jie gamina tikrai ne tortą. Jie gamina bombą.
Ne, tai… Tu klysti. Absurdas.
Mano vyras - ne Rusijos agentas.
Klausykite, Aleks, tiesiog…
Kas dabar?
Mes paruošime lėktuvą.
Atsikratykim jo.
Gerai.
Išvertė Akvilė Katilienė