PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Poslouchejte, nováčci, věnujte mi prosím pozornost.
Ještě než něco řekneš, rád bych upozornil,
že jsme už víc než 12 hodin nedostali vodu.
To je absurdní.
Vodu tedy dostanete potom.
- Nejdřív praktické informace. - Díky.
Zanedlouho dorazíme domů a pro vás to bude zcela nová zkušenost.
Nikdo z vás nikdy v Norsku nebyl.
Tys tu byl?
Ne, nebyl jsem tu,
ale mám tady příbuzné, takže ovládám jazyk.
Tak to máme štěstí: budeme si tedy rozumět.
Ano, shodou okolností mám na jazyky velmi dobré ucho.
Výborné, špičkové.
To je skvělé.
Nadešel čas pro ættestup.
Chce někdo jít první?
Bjørne, ty jsi nejstarší. Možná bys měl skočit jako první.
Jestli chce začít někdo jiný, nevadí mi to.
Touží po tom někdo jiný?
- Ne. Ať jde Bjørn. - Ne, to je dobré. Jen do toho.
Dobře.
Jestli nikdo nechce, tak já skočím.
Je to přece otázka cti.
Ættestup je to nejctnostnější, co můžeš udělat.
- Na cti opravdu záleží, Bjørne. - Ano.
Můžete trochu ustoupit, aby měl Bjørn místo?
Na viděnou na druhé straně.
Ano, na viděnou.
Do Valhally!
Páni!
V každém případě tady počítejte s tvrdou prací.
Ale naučíte se tu nové věci a užijete si i legraci.
A můžu vám zaručit, že si najdete nové přátele.
- Omlouvám se. - Máš otázku?
A co plat? Je dobrý?
- Je to neplacené. - Neplacené?
Přesně tak.
Nestěžuju si, ale myslím, že informační toky na této lodi
jsou velmi nahodilé.
To je zcela nemístné, když se tísníme na tak malém plavidle.
Až do včerejška jsem ani nevěděl, že míříme do Norska.
Myslíš, že je informační tok neuspokojivý?
Ano.
- Tak ti dám důležitou informaci. - Konečně.
Viděli jste to všichni?
S mým nosem je něco těžce v nepořádku.
Přehnal jsem to?
Ne, jsi náčelník.
Neočekává se, že budeš takový, když to tu řídíš?
Lehce šílený?
To ale nejsem já, abych si poslušnost vynucoval zastrašováním.
Nemám to rád.
Budeš mi svědkem?
Oddvare, nechceš teď skočit ty?
Říkám si: co nejhoršího se mi může stát,
když ættestup nevykonám.
Co je horší než být rozdrcen.
Nevím. Jen jsem dostal příkaz, ať vás sem odvedu.
Máte skočit z útesu,
abyste pro své rodiny ve stáří nebyli přítěží.
To ano, ale mně je teprve 47. To…
To přece není zas tak moc.
Prostě celou tuhle věc přeskočím.
- Dobře. - Jo.
Já taky neskočím. To není můj styl.
Chce ještě někdo skočit?
- No tak, chlapi… - Prostě to není lákavá nabídka.
Dobrá. Já jsem jen otrok.
Nemůžu vás nutit k něcemu, co nechcete, ale…
Ale nevracejte se prosím do Norheimu,
aby nikdo nepřišel na to, že jste nevykonali ættestup.
Ovšem, spolehni se. Už nás nikdy neuvidíš.
Výborně, děkuju. Skvělé.
Na shledanou.
Přiznám se, že se na návrat domů netěším.
Ne?
Ne, mou hlavní starostí bylo drancování, plenění a tak.
Ostatní se zatím usadili na svých statcích se ženami a dětmi.
Připadám si tak trochu osamělý.
Ale i to má něco do sebe, ne?
Můžeš dělat, co se ti zlíbí, všecho, co si přeješ,
aniž bys to naplánoval tři úplňky dopředu.
Bydlím ve stanu.
Mám jen oblečení, které mám na sobě.
Začínám si připadat nemožně.
Pak s tím něco musíme udělat.
Dobrý muž jako ty by neměl být sám, nechce-li.
Můžeš toho tolik nabídnout.
Zas tak moc toho není.
- Řekl bych, že mám plán. - Opravdu?
Je tak šílený, že by mohl vyjít.
Páni!
Á, to jsi ty.
Jak to šlo?
Už ty muže nikdy neuvidíš, takže to šlo skvěle.
- Dobře. - Orme?
Co to má znamenat?
Tak to nejsou fámy?
Opravdu jsi poslal starce z vesnice na smrt?
Vykonali ættestup.
Konečně jsi dostal příležitost vést tuhle vesnici
a výsledek je ten, že nutíš lidi, aby se vrhli z útesu,
protože došly zásoby jídla?
Co jsi to za vůdce? Jsi sám se sebou spokojený?
Ano, myslím, že do sebe věci začínají zapadat.
- Já si to nemyslím. - Pak se shodneme, že se neshodneme.
A tuhle frázi odteď budu používat.
Náčelník Olav s muži se měl z nájezdů vrátit víc než před měsícem.
Je zvláštní, že jsi nepodnikl nic pro to, aby se vrátili.
Všechna rozhodnutí jsou na Ódinovi a bozích.
Co bych měl udělat?
Mohli jsme aspoň obětovat několik otroků.
Být trochu vynalézaví.
Obětovat? Ne. To není dobrý nápad.
Všechen ten křik a povyk…
Na lodi je i tvá žena. Musíš hynout strachem.
Ano, já hynu strachem o Frøyu.
Bylo by nesmírně nešťastné, kdyby se nevrátili.
Nesl bych pak břemeno trvalé odpovědnosti.
- Stal by ses náčelníkem. - Ano.
- Není to tvůj velký sen? - Ne.
Jsem sice následníkem trůnu, ale můj sen to není.
Ne, tak to není.
Dobře, v tom případě obětujeme několik otroků.
- Ne, to si nemyslím. - Lidé po tom volají.
- Ano? - Uděláme to, Orme.
Dobře, pak ale přijmu rozhodnutí vůdce a rozhlásím ho.
Výborně. Pojď.
Ódine, přijmi naši druhou oběť.
Ódine, přijmi naši třetí oběť.
Přiveď naše muže domů.
- Počkej okamžik. - Ano?
Nechci ti mařit plány,
ale jsi si stoprocentně jistá, že mě musíte obětovat?
Ano, jsem. Účinek rituální oběti zcela doložený není,
ale jsem o tom celkem přesvědčená.
Dobře.
Já jen…
Už jsi obětovala dva otroky.
Nebojíš se, že bohové usoudí, že příliš tlačíš na pilu?
Že to přeháníš?
Tvůj směr uvažování se mi líbí. Abys mi rozuměl…
- Je pěkné, že se jako otrok angažuješ. - Díky.
Ale jestli dovolíš, budeme pokračovat.
- Dobře. - Ano.
Jen bych rád upozornil: není nutné, abys pak litovala.
Ono je totiž obětování nevratná záležitost, že?
Dobře.
Loď!
Už jedou.
Děkuji, Ódine.
Tak vidíš.
Dvě oběti stačily.
Měla by sis to poznamenat.
Jo!
Zdravím tě, Frøyo.
Aspoň předstírej, že manžela vidíš ráda.
Je to velmi trapné a dosti nepříjemné.
Pochválen buď Loki, vítej, bratře!
Jsi úplně osmahlý.
Buď zdráv, Orme.
Vyprávěj. Kde jsi byl, co jsi dělal?
Nějaké zajímavé historky? Pamětné události?
Těch mám celou hromadu.
Kdybys vybral jen jednu, k ostatním by to bylo nespravedlivé,
- protože všechny byly ohromné. - Páni!
Od příjezdu až do odjezdu
to byla jedna velká událost za druhou.
Spousta žertů pro zasvěcené a… To bys stejně nepochopil.
Příště musím jet s vámi.
Jenže moje záda… Ale už je to lepší, mnohem lepší.
Ano? Měl bys být pyšný na svou ženu.
Frøya se do toho drancování ponořila na sto procent.
- Ano? - Ano.
Dokonce se účastnila i znásilňování.
Frøya přinutila spoustu mnichů, aby si ji osedlali.
To jsem vážně nečekal.
Vyrazilo mi to dech, když jsem ji uviděl na mnichovi,
jak vzdychá a sténá.
Přestaň.
Je to pravda, Frøyo?
Samozřejmě, tak se to přece dělá, když se drancuje.
Bylo to ale opravdu nutné?
Jestli to bylo nutné? No, možná ne, ale…
Kdyby ses výpravy zúčastnil, pochopil bys, jak to chodí.
Chystáš se večer na oslavu?
Ano, tam jdeme přece všichni.
Co kdybychom předtím u nás vypili pár rohů vlahé medoviny?
My jsme se na lodi tak nějak dohodli,
že se sejdeme už před oslavou.
Rozlijeme medovinu za naše mrtvé druhy, zavzpomínáme a tak.
Zavzpomínáte? Vždyť jste se sotva vrátili.
Zavzpomínáme na poslední okamžiky na lodi.
Zavzpomínáme, jak jsme se tam vylodili.
Na první vypleněný klášter.
Rozumím, ale radši se budu nezúčastněně dívat.
Můžu si přinést vlastní stoličku, protože jich není dost.
Ano.
Kdyby si každý přinesl vlastní stoličku, Orme, nebylo by tam k hnutí.
Ano. Ne, ale rozumím.
Ale můžu… můžu zůstat stát venku.
Bavit se s těmi, co jdou na záchod. To by nevadilo, ne?
Myslím, že někdo říkal: „Oči, nos a uši, žádnou cizí duši.“
- Jo. - Jo, to byl Ragnar nebo Viljar.
Ale není to vytesané do kamene.
Vytesané nevytesané, stejně to platí.
Anebo to nic neznamená.
Pak by celý ten veršík ztratil kouzlo.
Lidé to tak začnou říkat.
Ale, Orme, víš ty co?
Sejdeme se potom ve velké síni.
- Ano. - To je dobrý nápad.
- Potom? - Ano.
Tak zatím.
Dobře.
- Počkej, měl bych dotaz. - Ano?
Měl jsem na lodi pláštěnku.
Nebo spíš to byl plášť, jen neměl knoflíky až dolů.
Nicméně jsem ho dal jednomu kolegovi, který slíbil, že ho vrátí,
až budeme v cíli.
Takže nevím, možná by ses mi po něm mohl poptat.
- Ne. Pojď sem. - Ne?
Tamhle je! Buď zdráv.
To je on.
Jsem ten, co ti půjčil plášť.
To je můj plášť.
Ten je můj.
- Je tvůj? - Ano.
Není to ale náhoda,
že v Římě chodíš ke stejnému krejčímu?
A že máš stejný rodový erb?
Silně o tom pochybuji.
Je tomu tak.
Přece bys tomu sám nevěřil.
A nosíš ho úplně špatně, špiníš ho.
- Nosíš ho jak amatér. - Nemáš rád špínu?
Ne. Kdo má rád špínu?
- Otevři hubu. - Prosím?
Já…
Otevři hubu. Nekousej.
- Čí je ten plášť? - Tvůj.
- Je to můj plášť. - Ano.
Učíš se rychle.
- Mimochodem, skvělý plášť. - Díky.
Tohle ti neprojde.
Hej, ty, buď zdráv.
Jsi tu nový, že?
Budeme spolu spát na slámě. Kark jméno mé.
Měli mě…
Měli mě dneska obětovat.
Ale unikl jsem, tak mi aspoň dali cejch,
abych se příliš neradoval.
Aha.
Není to úžasné?
Ne.
Ukážu ti, kde budeme spát. Hotovo?
Jo, díky.
Tak, to je naše ložnice.
Mezi zvířectvem je hezky teplo.
- Ty žertuješ, viď? - Ne.
- V tomhle chlívě já spát nebudu. - Jak to? Je tu krásně.
- Krásně? - Jo.
Jak…
Jak to tady ti zdegenerovaní ubožáci vedou?
Ty na to setkání plenitelů nejdeš, viď že ne?
Ovšemže jdu.
Nepřihneme si medoviny tady? Jen my dva, tady doma.
Ne.
Pro Lokiho smilování! Co to máš na krku?
To je mnišský náhrdelník.
Taková moje trofej.
To je náhrdelník z mužských údů?
Z mnichů.
Ti mniši jsou obři?
Protože jsou úplně nepřirozeně velké.
Dokážeš si představit, že se ti něco takového postaví? To by byl malér.
- Jak to? - Srazilo by tě to na zem.
Všechna krev by šla z hlavy do náčiní.
Na místě bys omdlela.
Ne, většinou neomdlívají.
Podle mě to je celkem běžná velikost.
Ne. Já mám ten samý nástroj.
Vím, co je to velký penis. Tyhle jsou abnormální.
Ano. Tak já půjdu.
Je mi líto lidí, kteří musí chodit s takovým ptákem.
Je mi jich líto, je to hendikep.
Přátelé, bratři!
Bojovníci.
Přišli jsme oslavit, že nás Ódin bezpečně dovedl domů.
- Skål! - Skål!
Také chceme oslavit, že jsme našli cestu na západ,
zemi, která se postará o to, abychom už nikdy neměli hubený rok,
i když náhradní náčelník
bude vesnici za mé nepřítomnosti řídit sebehůř.
Nadešel čas oslav.
Ať je hanba tomu, kdo se neopije!
Ano.
- Skvělá oslava. - Jo.
Asi jsem si přeseděl prdelouch.
Ty lavice jsou strašlivě tvrdé.
Mohli na ně aspoň hodit pár kožek.
Já nerozumím.
Přesedíš si prdelouch, úplně ti zdřevění.
- Prdelouch? - Prdelouch.
Nevíš, co je to prdelouch?
- Ne. - Prdelouch.
Ta věcička, co trčí mezi penisem a řití.
Z hráze.
Ta věcička, co se vrtí, když se vzrušíte.
Jak jí říkáte?
- Já nevím. - Já tomu říkám prdelouch.
Nevím, jestli to je správný výraz…
Ale říkám tomu tak. Vždy jsem tomu tak říkal.
Takže to tak zůstane. Uvidíme se vevnitř.
Koně samozřejmě nepoznali žádný rozdíl
mezi podbělem a pampeliškou.
To bylo celkem zvláštní.
Olvare. Liv.
Milady.
Tak zdraví krásné ženy na Západě.
Páni, to je působivé.
Vítám tě zpátky. Prý jsi drancoval ostošet.
Ano, bylo do dobré.
Můžu ti pomoct s něčím konkrétním?
Ano, chci se zeptat na takovou drobnost.
- Máš stále ten statek? - Ano. Největší v Norheimu.
A stále se mu tolik daří?
Celkem se mu daří.
Ano, tak o tom jsem se s tebou chtěl pobavit,
protože víš, že tě mám rád.
Měl jsem tě rád a budu.
A obdivuju tě za to, co jsi dokázal.
Děkuju, Arvide, to mě těší.
Skål na Arvida!
Skål!
Řekl jsem si, že tě vyzvu na holmgang.
Cože?
Na holmgang?
Ano. A vítěz dostane
majetek poraženého, ženu a tak dále.
Protože taková jsou pravidla, že? Olave… náčelníku Olave?
Přesně tak, máš pravdu.
Ty ale nic nemáš, Arvide!
Taková jsou ale pravidla.
A byl bych hloupý, kdybych toho nevyužil.
Já jsem ale všechno postavil
vlastníma rukama, od nuly.
Ano. A já si tě za to vážím.
Ale přesto…
Já, Arvid, tímto vyzývám Olvara na holmgang.
Olvare?
Olvare, ty se tu schováváš?
Neschovávám se, jen uvažuju.
Přestaň se schovávat.
Když na holmgang nepřijdeš, staneš se nidingem, vyděděncem.
Nepřímo padne hanba i na mě.
Arvid je strašně velký. Vždyť on…
Vychovávali z něj válečníka už od dětství.
A zabil možná tisíc mužů.
Já jsem se do včerejška nedotkl meče.
Bla bla bla.
Přestaň být tak defenzívní.
Můžeš ho porazit. Je to všechno v hlavě.
Z 99 % jde o postoj.
- Vážně? - Rozhodně.
Když se budeš snažit o pět procent víc
a on o pět procent míň, máš skoro vyhráno.
- To jsou šance tak… vyrovnané? - Jasně.
A když se pokusíš uvažovat trochu nekonvenčně,
tak je možné všechno, ne?
Dobře. Hodně štěstí. Uvidíme se tam.
Ano. Ale, Liv…
Půjdeme spolu.
Ne, já půjdu se starými přáteli.
Cože? S jakými přáteli?
„Cože? S kým?“ S přáteli.
Mám dveře nechat otevřené, nebo…?
- Ano, zavři. - …je zavřít?
Jo.
Zlom vaz.
Olvare.
Tady jsi. Přicházíš na poslední chvíli.
Chceš vyměnit mince za jed?
Přesně tak. Navezli mě tady do holmgangu.
- Dej mi svůj meč. - Ano.
Nepodávej meč hrotem vpřed.
- Poučka pro děti. - Promiň.
To je nejsilnější jed, jaký se dá sehnat.
Stačí škrábnutí a za několik vteřin bude mrtvý.
Dobře.
Děkuju ti.
Budu ti navždy zavázán.
Dal jsi mi peníze, proto…
Ano.
Je to jen takový řečnický obrat, ne?
- Asi ano. - Ano.
Děkuju.
Ódine…
bože všech bojovníků!
Dnes přivítáš ve Valhalle nového hosta.
Můžu něco říct, než začneme?
Ano, v pořádku.
Olvar chce říct několik slov.
Mnozí z vás…
možná většina z vás…
si myslí, že dnes nemám šanci.
Vám chci říct…
toto:
„I malá sekyrka…
pokácí velké stromy.“
To je všechno? Ano?
Asi jsem to úplně nepochopil.
Chtěl jsem říct, Arvide,
že budeš litovat, že jsi mě vyzval na holmgang.
Je to ta největší hloupost, jakou jsi kdy udělal.
Proč to říkáš? Máš tajnou zbraň, nebo co?
Řeknu už jen tohle:
Na hrubý pytel hrubá… z… záplata.
- Hrubá co? - Záplata.
No, spousta krásných slov.
Tak, připravte se.
Nechť zvítězí ten lepší.
Tři, dva, jedna,
holmgang!
Trefa do černého!
Majitel statku, jo!
Úžasné.
- Takže teď patříme k sobě. - Ano.
Výborně.
Pane jo, jsi silák.
- Myslíš? - Jo.
Dobrý, jo?
Polib mě.
Překlad titulků: Miroslav Pošta