PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Buď zdráv.
Zdravím tě.
Plivni do misky, Hildur.
Každý, kdo chce odpovědi, musí plivnout do misky.
Dobře, trošku do ní plivnu.
Určitě to umíš i líp.
Až pak dostaneš odpovědi.
Chceš vědět, jestli tvůj manžel, náčelník, přežije.
Ano.
Buď zdráv.
- Jak to tady jde? - Dobře.
Je ti dobře?
Jak s oblibou říkám,
nejde o to, jak se ti vede, ale jak to zvládáš.
To je čistá pravda.
Určitě budeš v pořádku.
Zas tak zlé to nebude.
Arvide, dej mi ruku na srdce.
Ne, sáhni si.
- Stále je silné, že? - Jo, podle mě je v pořádku.
Jako normální srdce,
když ho vezmeš do ruky.
Zase trocha krve, ale to je v pořádku.
Jen ji opláchnu.
Vidím oheň.
A…
Vidím větvičky a stopy,
zářezy a kapky.
A znamená to, že přežije, nebo zemře, nebo…
Bohové jej prozatím nepřijmou.
To je dobrá zpráva. Vážně jsem se bála.
Leží totiž v domě
a vnitřnosti mu v podstatě visí z těla, všem na odiv.
Jestli zemřu, chraň Ódin…
chci, abys byl náčelníkem,
ne ten zženštilec Orm.
Já a náčelník? To nevím.
Musíš si věřit, Arvide. Máš na to, jen o tom ještě nevíš.
Následníkem je ale Orm. Neotrávilo by to trochu atomosféru?
Je to moje rozhodnutí.
Zítra to sdělím vesnici.
Kurva.
Nikdo tam není?
Pij.
Má-li se proroctví splnit, musíš se napít z misky proroctví.
Kolik lidí už do ní plivlo?
Jestli to vypiju, určitě onemocním.
Tak to ale funguje.
- Opravdu? - Neviň hráče, ale hru.
Dobře, ale můžu se ještě zeptat?
Dohlížíš osobně na to, aby se proroctví splnila?
Ne, budoucnost neovlivním, to je úkol bohů.
Já jsem jen posel. Tak pij.
Ale když ji neovlivníš,
tak bych radši to svinstvo nepila, protože výsledek je předem daný.
Osudu hašteřivým jazykem neunikneš, Hildur.
Pij a proroctví se naplní.
Vypije to každý. Všichni to vždy vypili.
Abych byla upřímná,
je zvláštní, že tenhle postup ještě nikdo nezpochybnil.
Není v tom logika.
Omlouvám se, nechci ti ztěžovat práci.
Prostě… pít sliny, to já nedělám.
Dobře, podívej se do truhlice.
- Mapa k Západu. - Ano.
Bohužel si ji nemůžeme nechat.
Slíbil jsem jarlu Vargovi, že když se dostaneme přes oceán,
mapu dostane.
Je to velmi důležité, Arvide.
Varg je… Jak bych to řekl?
Dosti nevyzpytatelný a ukvapený muž.
Mohlo by nám to způsobit velké potíže.
Je tady Orm.
- Arvide. - Orme.
Tak…
drahý bratře,
jak ti je doopravdy?
Nemůžu si nepostěžovat.
Hezky řečeno.
Ne, vážně, Orme, nejsem zrovna v nejlepší formě.
Ani nezvednu ruce.
Vážně? Až tak?
Takže… když udělám…
tohle,
co to s tebou dělá?
Dokážeš se vzepřít?
Ne, to je bez šance.
Ne? Dobře. Takže v rukou a horní části těla nemáš sílu.
A co krk? Můžeš kývat hlavou nebo dát hlavou ránu?
Dát ránu hlavou?
Ne, Orme.
Ne?
- Buď zdráv. - Buď zdráva.
Jak se ti vede?
Nevím. Už mi asi bylo i líp.
To jo.
A co ty? Jak se máš ty?
Nevím. Mám pocit, že musíme vložit víru v Thóra a Ódina.
Aspoň šaman mluvil pozitivně, takže…
- Vážně? - Ano.
Víš…
je šílené…
že jestli Olav nepřežije, bohové chraňte,
chce, abych se stal náčelníkem já.
- To říkal? - Jo.
Nevím, ale asi na to nejsem ten pravý.
Arvide.
Já myslím, že budeš báječný náčelník.
- Ne. - Ano. Jsi tak laskavý,
čestný, srdečný a silný.
Opravdu silný.
Náčelník je mrtev!
Leží tam mrtvý.
Je mrtev!
- Olave! - Olav nás opustil.
- To je strašné, jsem úplně zdrcený. - Měl jsem tam být.
Šlo to ke konci strašně rychle.
Vím jen to, že zemřel přirozenou smrtí.
Stačil ti říct, že chce, abych se stal náčelníkem?
- Ano. - Dobře.
A jeho poslední slova byla, že to byl jen hloupý žert.
Neměl jsem dojem, že to je žert.
Víš, co se říká.
Kdo bere vtip jen jako vtip a vážná slova vážně,
ten nerozumí řeči žádné.
- Jo. - A tady byla vážná slova jen vtip.
To jsem nepostřehl, ale…
Nevím, jestli to můžu jen tak přijmout.
Všichni tady vědí, že jsem jeho následník.
A jestli se ti to nelíbí, pak je tady takzvaný krvavý orel.
Vážně? Chceš to vyřešit takhle?
Chci to vyřešit přesně takhle.
Tak, jak řeším všechny podobné věci.
Ódine…
dnes můžeš ve velké síni ve Valhalle…
prostřít nejlepší nádobí…
rozvěsit nejslavnostnější sukno a vše vyzdobit planými květy
ve všech barvách duhy,
neboť dnes přivítáš Olava.
Nejdražší bratře,
náčelníku Olave,
kdybys byl dnes mezi námi,
vím, že bys mě srdečně a dlouze objal
a řekl bys, jak tě mrzí, jak jsi se mnou zacházel…
tolik dlouhých let.
A zřejmě bys i ty uronil slzu,
při vzpomínkách, jak jsi mě v dětství nepřibral ke společným hrám
a v dospělosti k zábavě a oslavám.
Avšak osuš slzy, Olave.
Vím totiž, že bys řekl, že je naše vesnice v nejlepších rukou,
když budu novým náčelníkem já.
Odrazte ho.
Na shledanou, bratře.
Nech mě to udělat, protože já…
Ne, jen mám prokřehlé prsty.
A tyhle šípy jsou na můj styl střelby moc kluzké.
To je směšné.
Vor se musí zapálit, nebo do Valhally nedopluje.
Ano.
- Dej mi ten luk. - Ne.
- Nech to Arvida udělat. - Ne, udělám to.
Zvládnu to. Je to můj bratr.
Nech toho, tohle je vážná věc.
- Orme! - Ještě jeden šíp, pro jistotu.
Pro Thóra a Ódina! Pusť Arvida.
Ne!
Už je pozdě.
Kdyby Thór a Ódin chtěli, abych se trefil, trefil bych se.
Myslím, že je důležité to respektovat.
Kdo si to dovoluje bučet na svého náčelníka?
Jsem opravdu, opravdu zklamaný.
Na náčelníka se nebučí, to ví každé děcko.
Než začnete bučet, zkuste sami vystřelit šíp prokřehlými prsty.
Zkusil někdy někdo z vás vystřelit šíp prokřehlými prsty?
Ne? Ne. Myslel jsem si to. Má to opravdu velký vliv.
Ale teď jste se dozvěděli něco nového.
A není třeba být zkroušený,
protože o víkendu bude pohřební hostina.
Vítejte.
Jedete pozdě. Pohřeb byl včera.
Nepřijeli jsme na pohřeb.
Prý jste byli na válečné výpravě na Západě.
Ano, to je pravda. Byla to velmi úspěšná výprava.
Náčelník Olav přísahal, že zhotoví mapu, do které zakreslí cestu.
Mapu? O tom slyším poprvé.
Bratr by mi takovou věc řekl.
Otroku? V Olavově majetku má někde být mapa.
Mapa se zakreslenou cestou na Západ.
Ano, ta mapa. Tu jsme dali na pohřební vor.
Dali jsme tam jeho nejcennější věci
a on tu mapu měl moc rád.
To myslíš vážně?
Smrtelně.
To se jarlu Vargovi nebude líbit.
Inu, stalo se.
Mapa je pryč a je to velice nešťastné.
Ano, velice nešťastné.
Ta mapa… měla velkou cenu?
Ano. Ta mapa měla nesmírnou cenu.
- Umíš veslovat, že? - Ano, jako Viking.
Výborně. Vyšlu tě na tajnou výpravu.
- Pane jo. - Ano.
Dovesluješ k Olavovu pohřebnímu voru.
Nevracej se, dokud tu mapu nenajdeš.
Ovšem.
Inu, inu, inu.
Rufe z Říma.
Sliboval jsem, že se setkáme znovu.
Měli jsme to zvláštní…
pouto.
- Máme tu zvláštní… - Chemii?
Ne, to jsem nemyslel.
Musím říct, že to, co jsi říkal
o divadle a herectví, vážně vzbudilo můj zájem.
- Aha. - Ano.
Usiluji o kulturní pozvednutí.
Chci něčeho takového dosáhnout v Norheimu.
Divadelní produkce vyžaduje značné prostředky.
- Ano? - Ano.
Hlavně lidský kapitál.
- Lidský kapitál? - Ano, tvůrčí a talentované mozky.
A především vyžaduje spoustu zkušeností z divadla.
- Aha. - To je naprosto zásadní.
Zkušenosti.
Ty já mimochodem mám. Zkušeností mám víc než dost.
A talentu.
Talentu?
Ano. Prý se takový talent narodí jednou za generaci.
Pane jo.
Tak to říkají.
Rufe, chtěl bych na vlastní oči vidět, co umíš.
Chci, abys na dnešní hostinu připravil výběr ze svého repertoáru.
- Bylo by to možné? - Ano, bylo.
Dobře.
A zpod závoje vstal a zapěl píseň
o matce všeho tvorstva.
Neboť jsi pěl o osudu Achájů pravdivě a s citem.
O jejich činech a jejich bědách.
A úsilí, jež vynaložili.
Lidé!
Tohle…
Tohle je krása!
To jsou Odysseova slova k Démodokovi z Odysseje.
To je umění.
- Tvé představení bylo neuvěřitelné. - Děkuju.
Jsem herec, studovaný herec.
- Rufe, mohl bys na okamžik? - Ovšem.
Jdu se vyčurat a pak se sejdeme venku.
Jistě.
Loki! Četl jsi tahle runová dřívka?
Ne, ale viděl jsem jich spousty u latríny.
Lidi si je tam vsedě čtou a smějou se.
Co je to?
Runová dřívka o mé osobě a musím říct, že to jsou velmi dětinské vzkazy.
Pane jo.
Ale teď, když jsem náčelníkem, konečně tomu můžu učinit přítrž.
Potřebuješ pomoc?
Poslouchej, já…
Když mluvíme o divadle…
Udělal jsi na mě svým vystoupením velký dojem.
- Opravdu? - Ano.
A uvažoval jsem a chci se tě zeptat.
Chceš být… divadelníkem?
- Divadelníkem? - Ano.
Ano, člověkem, který všechno ví a má velkou odpovědnost.
Asi myslíš uměleckého ředitele.
- Ano. - Ano.
Rozhodně.
Jen jsem si nevybavil ten termín.
Dokážeš si to tedy představit? Chtěl bys to dělat?
Nevím, jestli si plně uvědomuješ, koho chceš angažovat.
V umění jsem nekompromisní.
Ano, být nekompromisní je důležité.
Potřebuju naprostou tvůrčí svobodu.
A všechno musí být po mém.
- Musí se to brát vážně. - Jistě, myslím to zcela vážně.
Pak doporučuji přijmout okamžitá opatření,
aby tohle město přestalo být tou dnešní zaprděnou barbarskou dírou.
Jak toho ale dosáhneme?
Logickým řešením by bylo uspořádat instalaci.
Instalaci, ano. To je výborný nápad, udělejme to.
Co je to?
Trojrozměrná skulptura vytvořená z předmětů,
z předmětů každodenní potřeby.
Důležitá je ale hlavně symbolická hodnota.
- Ano. - Je nevyčíslitelná.
Výborně.
A… jak to tady vidíš?
Jak si to představuješ?
- Mám velmi vzrušující vizi. - Vizi?
- Ano. - To je velmi důležité.
Promiňte. Co to má u všech všudy znamenat?
Nemá tohle být kar?
Ano, tak nějak.
Ale začal už před delší dobou.
A dochvilnost je ctnost – to odteď budu říkat.
Ano, omlouvám se.
Jen jsme posedávali, popíjeli a bavili se…
- A? - No a znáš to.
Předpárty je většinou ta nejlepší část.
A když nastane vlastní párty, všichni…
Arvide.
Pšt!
Pšt.
Tohle je hostina na počest vašeho nového náčelníka,
a ne setkání lidových vypravěčů,
kteří budou chválit předpárty a protipárty.
Nemá to být hostina na počest Olava?
Co takhle rozlít medovinu, smát se, plakat, truchlit a tak?
Arvide, kdybych jako bratr zesnulého
dokázal jít dál a zapomenout,
vy ostatní byste mohli udělat totéž.
Taky jsem si říkal, že je vhodná příležitost, aby někteří z vás
přísahali věrnost novému náčelníkovi a projevili mu úctu.
- Co znamená „někteří z vás“? - Ty, Arvide.
Pokud se radši nechceš stát nidingem a být vyhnán z vesnice.
To samozřejmě ne.
Ne? Výborně. Skvělé.
Úžasné. Polib mi ruku.
- Co? - Polib mi ruku.
Polib ji.
Poklekni.
Vidíš?
Nebylo to tak těžké, že?
Máte nového náčelníka a nový režim
a zítra uvidíte, že se tady poměry změnily.
Orme.
Pro Lokiho smilování!
Inu, inu, inu.
- Jestli to nebyl sám výrobce dřívek. - Cože?
Říkám: „Inu, inu, inu. Jestli to nebyl sám výrobce dřívek.“
Aha.
Hildur,
modlím se k Thórovi a Ódinovi,
abys v tom neměla prsty ty, švagrová.
Já vážně netuším, o čem to mluvíš.
Nikdo z vás neryl do dřívek urážlivé vzkazy o mně?
Já to nebyl. Co je tam napsáno?
Je jedno, co je tam napsáno. O to nejde.
- Hildur? Byla jsi to ty? - Ne.
Vím, že to byl jeden z vás.
Možná se chce viník hned teď přiznat,
ať to máme vyřízené.
Ne? Dobře.
V tom případě to zřejmě zjistíme jen jediným způsobem.
Podle vzorků rukopisu.
Vyryjete ta samá slova.
Potom to srovnáme a zjistíme, čí rukopis se podobá nejvíc.
Takže do toho.
Ano, tohle bude ono.
Kdo ryl tohle?
Já.
Pane Ódine, Hildur, zklamala jsi mě. Proč to děláš?
Je to nevinná legrace.
Ano? Máš to za nevinný žert?
Ano, je to humor.
- Humor? - Ano.
- Myslíš, že trest je taky humor? - Trest za runová dřívka?
- Kam se poděla svoboda slova? - Je to takhle.
Nesouhlasím s tím, co říkáš,
ale až do smrti budu hájit tvé právo to říkat.
Výborně, už jsem se začínala bát.
Ano. Ale v tomhle případě jsi to přehnala.
Opravdu?
Orme.
Hildur.
Bylo prokázáno, že máš na svědomí ta runová dřívka
s následujícími nápisy.
Orm er rassragr.
Neboli
„Orm je zženštilý homosexuální zvrhlík.“
Vidíš? Jsi vedle jak ta jedle.
Má-li být humor vtipný,
musí vycházet z reality.
A v tom jsi naprosto a úplně mimo.
Nevadí, že ti to nepřijde vtipné.
Ale humor je samozřejmě velmi subjektivní věc.
Takže, Hildur, ty jsi Orma pomluvila.
A v zájmu spravedlnosti
musím Ormovi dovolit, aby vykonal trest, který zvolí.
- Prosím. - Co?
Orme.
Vážně?
Vidíš, k čemu mě nutíš.
Přímo do frndy.
Tohle jsi přehnal. To jsi vážně přehnal.
Za tohle tě dostanu.
Kladu si otázku,
jestli tady tvá pouť nekončí.
Loki!
Byl to pořádný výlet.
Sedřel jsem si na rukou všechnu kůži,
ale tu mapu ti nesu.
- Prosím. - Mapu? Jakou mapu?
Mapu z pohřebního voru náčelníka Olava.
Úplně jsem na tu mapu zapomněl.
Ani teď nevím, jestli mi k něčemu bude.
Bylo tam ještě něco?
- Ne. - Ne?
Běž dál otročit.
Norheim se stane hlavním městem kultury. Věděls to?
Bratr toho nedosáhl, a to byl náčelníkem přes deset let.
No, měl tak trochu jiné priority.
Ano. Já jsem náčelníkem dva měsíce a už chystám instalaci.
- Vážně to vzbuzuje úctu. - K té instalaci…
- Ano? - Rufus má přesnou představu?
Je nekompromisní.
Teď nám ale došel kov a další materiál, který potřebuje.
- Ne. - Ano.
Ne, to je strašné.
Jak bychom mohli získat další kov a jiný materiál? Rychle.
Arvide, buď trochu orientovaný na řešení.
Když něco potřebujeme, většinou uděláme nájezd.
- Já ale nevím, jestli… - Nájezd?
Ano, chceš…
Ne, to by šlo.
- Vážně? - Ano.
- Myslíš opravdový nájezd. - Ano, přesně tak.
- Takže rozhodnuto? - Ano.
Jsem náčelník. Takové věci můžu rozhodnout.
- Ano, pojedeme na výpravu. - Ano!
Budeme zase drancovat a znásilňovat!
Překlad titulků: Miroslav Pošta