ÎN 55 Î.H., IULIUS CEZAR A INVADAT BRITANIA,
PENTRU A EXPLOATA
LEGENDARELE ZĂCĂMINTE DE COSITOR ALE INSULEI
ACOLO S-A CONFRUNTAT cu o ALTĂ LEGENDĂ...
DRUIZII.
A ORDONAT RETRAGEREA ARMATEI...
ȘI S-A ÎNTORS ACASĂ.
DUPĂ NOUĂ DECENII, ROMANII AU REVENIT...
Arată-mi ce e pe uscat...
Arată-mi ce e pe cer...
Arată omului.
Caută în patru zări!
Vai de mine!
PE COASTA GALIEI
Bun. Cine vrea să fie primul?
În câteva ore, 400 de corăbii vor porni către Britania.
20000 de oameni... Sau, ca să fiu exact, 19996,
pentru că voi patru nu ați avut chef.
Voi v-ați gândit să dați bir cu fugiții.
Ce nu v-a plăcut? Vremea?
Britania e un ținut blestemat... Stăpânit de morți.
Pădurile sunt pline de demoni, de armata diavolului.
Se hrănesc cu carne de om.
- Marea colcăie de șerpi. - Și de caracatițe uriașe.
Pare înfiorător, nu-i așa, Lucius?
- O grozăvie. - Cu toții am auzit poveștile astea.
Sunt de coșmar.
Când v-ați înrolat, ați depus un jurământ.
Vi-l mai amintiți?
Să executăm cu loialitate toate ordinele împăratului,
să nu dezertăm niciodată...
Să nu dezertați niciodată... Dacă nu cumva e cam înspăimântător dușmanul.
Și dacă nu cumva apare vreun calamar gigantic.
Nu suntem noi singurii. Jumătate de legiune nu vrea să meargă.
Se vor răzvrăti.
Odată ajunși acolo, îți vor face felul. Și lui, Ia fel...
Care e pedeapsa pentru dezertare, Lucius?
Omorârea cu pietre, chiar de către legiunea
ai cărei oameni au fost puși în pericol de lașitatea vinovaților.
- Vă rog, dle general, aveți milă... - Aveți milă, dle general.
Milă... Nu vreau să scol toată legiunea
și să-i dau jos de pe corăbii pe ploaia asta
doar ca să vă omoare pe voi.
Așa că vă voi arăta milă.
Acela dintre voi care le taie beregatele celorlalți trei va fi liber.
Cum?
- Lucius? - E clar, dle general.
- O fac eu. - Ce?!
- Dați-mi pumnalul! - Ești vărul meu!
- Dați-mi pumnalul! - Lăsați-mă pe mine!
- Să vă ia naiba! O fac eu! - Lăsați-mă pe mine!
- Dați-mi pumnalul! - Liniște!
Tu ești cam tăcut. Ce este? Nu-ți place ideea?
Am greșit. Am fost slab. Îmi accept pedeapsa.
Tu ce părere ai, Lucius? Ție ți se pare slab?
Pe naiba! E plin de mușchi.
Voi avea nevoie de oameni ca tine când ajungem acolo.
Deci ce spui? Mai vrei o șansă?
Eu voi sta afară.
- Nu face asta, Antonius. - Nu, Antonius.
E nebun, nu-l asculta. Hai să rămânem uniți, frate!
Suntem frați!
Nu, te rog! Nu!
Uite ce plouă!
Hai să mai așteptăm vreo două zile, să treacă furtuna.
Acum e momentul, crede-mă.
Când vom zări uscatul, vântul și valurile se vor domoli
și cerul va fi senin când vom arunca ancora.
De ce ești atât de sigur?
Pentru că sunt norocos.
Ai terminat treaba?
- Ești pregătit pentru Britania? - Da, dle general.
Atunci, să urcăm pe corabie.
Somnul mi-a fugit, ca o stea căzătoare Ochii i-am deschis, să arunc o privire.
Văzându-mă lângă mare, Am avut un sentiment de seninătate.
Atunci, cântărețul venea, Cântece de dragoste cânta.
Atunci, cântărețul venea, Cântece de dragoste cânta...
BRITANIA
Episodul 1
Cântece de dragoste cânta...
În noaptea asta, după solstițiu, nu veți mai fi fete.
Vă veți alege un nou nume, iar zeii așa vă vor cunoaște.
Când voi mai putea vorbi cu ea?
După solstițiu, nu mai devreme.
Dacă ea îți vorbește...
Va dispărea... pentru totdeauna.
Te las în pace, dacă mă rogi!
Dar trebuie să mă rogi.
Stai!
Ai vorbit.
Ce privire ai! Nici zeii nu văd chiar tot.
Dacă-ți vorbesc, voi dispărea.
- Ești tot aici. - Islene! Ce faci?
Și pe mine m-a adus mama aici când aveam fața pictată în alb,
înainte de solstițiu, ca să-mi vorbească.
Și ce ți-a spus?
Multe lucruri. Dar îmi aduc aminte că mi-a spus
că nu trebuie să fac tot ce spune tata.
Mi-a spus că e un om bun, dar că stăruie în anumite lucruri,
chiar dacă nu-i convin.
Mama nu-l asculta pe tata?
Ba îl asculta. Dar apoi făcea ce voia ea.
Și tata știa?
Toți bărbații știu, dar nu le place să vorbească despre asta.
Hai, întreabă-mă orice vrei tu.
Ți-e dor de vremea când erai fată?
Să fii fată e cel mai frumos lucru din lume...
Asta, până devii femeie.
Apoi, zeii îți dau ceva în plus, ceva extraordinar.
Să fii fată este mai ușor,
dar, când ești femeie, dacă ești ageră și muncești...
Doare? Când te taie pe burtă cu cuțitul...
Nu. Tu ești în altă parte.
E spiritul fumului înăuntrul tău.
- Și cum este? - Vei afla în noaptea asta.
Nu se poate compara cu nimic din ce ai simțit tu vreodată.
Cait, adevărul este că trebuie să trăiești tu toate astea.
Ne vom vedea de partea cealaltă a ritualului.
Mai știi care e primul lucru pe care am spus că-l vom face?
- Vom merge împreună Ia vânătoare. - Primul lucru. Promit.
Ce vrei, proscrisule?
Nu ești bine-venit aici.
Trebuie să vorbesc cu Veran.
Vă rog... Trebuie să-l văd pe Veran.
E proscrisul! Ce caută aici?
Ce vrea de Ia noi...
Iertare... Aș vrea să vorbesc cu Veran...
Scoate-ți limba aia din gură. Nu-ți aparține.
- Iartă-mă că am venit, Willa. - Nu-mi pronunța numele.
Nu te uita Ia mine. Stai cu capul plecat.
Ce este? Te-ai săturat de viață? Vrei să-ți curmăm durerea?
Trebuie să vorbesc cu Veran, să-l previn.
- De ce nu-mi spui mie? - Trebuie să vorbesc cu Veran!
De ce nu-mi spui mie?
De săptămâni... Ba nu, de luni în șir, din zori până în noapte...
-Îmi apare și în vise. - Mai încet.
Au apărut semne. Le-am cercetat. Râurile și soarele. M-am uitat în ele.
- Vrăbiile și... - Ce tot îndrugi?
Luna îmi vorbește încă.
Iar acum îmi vorbește pe același glas ca vrăbiile, ca râul,
ca viezurii și ca broaștele.
Toate vorbesc într-un singur glas...
Soarele nu vrea să-mi vorbească... Dar toate celelalte îmi vorbesc
într-un glas, clar, care-mi spune mereu, Ia nesfârșit...
Ce-ți spune glasul?
- Că Ia noapte, Ia solstițiu... - Ce se întâmplă Ia solstițiu?
Soarele nu va mai răsări mâine.
Soarele nu va mai răsări mâine!
Proscrisule! Nu trebuia să vii aici.
Dacă ai chef de jocuri, druizii sunt pregătiți.
Ascultă-mă bine. Dacă mai vii vreodată aici...
Îți voi mânca ochii.
Ai înțeles? Pleacă!
Fata trebuie să moară... Pentru ca femeia să ia viață.
Îmi pun încrederea în zeiță,
care mă veghează în noaptea aceasta de solstițiu.
Ai ales un nume? Nu-l rosti.
Numai tu și zeița trebuie să-l cunoașteți.
Nu sunt pregătită.
Nu sunt pregătită...
Nu-ți fie teamă. Ai aripi. Eu le văd.
Tată...
Cait...
... s-a dus.
Când îmi era frig, tu m-ai încălzit.
Când plângeam, tu m-ai alinat.
Datorită ție sunt o ființă a pământului.
Datorită ție mi-am găsit locul...
Când vei fi din nou copil, slab și neajutorat,
eu te voi ocroti.
Te voi ocroti...
Spune-ne cum te numești. Cine ești?
Ce s-a întâmplat?
Fugiți!
Vino!
Atac!
Trageți!
Tată, nu!
Scoate-ți astea! Fugi!
Islene!
Luați aminte, zei ai Britaniei!
Eu reprezint Roma,
iar pe unde pășesc eu este Roma.
LA 65 DE KILOMETRI DE ȚĂRM
GRANIȚA DINTRE TERITORIILE TRIBURILOR CANTII ȘI REGNI
Haide...
Haide, vino!
Au venit.
De acest solstițiu, eu, Pellenor,
accept acest dar oferit de nobilul tău trib.
Și eu, Antedia, accept darul oferit de tribul tău.
Măcar s-a oprit ploaia.
- Ești pregătit. - Da, unchiule.
Ziua nunții este cea mai fericită din viața unui bărbat.
Pentru mine, a fost și ultima zi fericită, dar... în fine...
Felicitări! Du-te!
Nu te simți comod?
Ba da.
Acum!
Ascultă-mă, Pellenor, lașule!
Scuip pe sufletele morților voștri!
Mai bine îți beau sângele decât să te las să-l pângărești pe al meu!
Pleacă, tată!
Lindon! Prinde fata!
Apără-l pe rege!
Unde sunt?
A fost un vis?
Nu, nu, nu...
Nu mai plânge...
Nu... Ascultă-mă. Acasă Ia tine aveți lucruri de preț?
Monede, argint? Țesături?
Ceva care să fi fost pus într-un Ioc secret?
Stai lângă mine. Nu face zgomot. Nu, nu, nu!
Bunicule!
Bunicule...
Asta e.
Minunat!
Ce a fost în mintea mea?
Să o ascult pe nemernica de Antedia în genunchi!
- Tată, sunt sigur... - A trecut prea puțin, Phelan.
Nu trebuia să te ascult pe tine!
Tu ce căutai acolo? Ți-am interzis.
Războiul cu tribul Regni va ține generații întregi din cauza ta!
Ascultă-mă foarte bine.
Nu vei mai pleca de aici fără voia mea.
- Ai înțeles? - Așadar, acum sunt prizoniera ta.
Ai înțeles?
Da.
Așadar, planul tău genial a dat greș.
Era singura noastră poartă către pace.
Arată-mi tu alta.
Când te-am cunoscut, m-am gândit: "Uite un bărbat înțelept."
"Cu el, nu e totul alb sau negru."
Odată cu trecerea anilor, după atâtea compromisuri,
după atâtea idei geniale,
în loc de alb sau negru, totul a devenit un cenușiu tulbure.
Te rog!
Fără să-ți dai seama, te-ai adâncit în mocirla asta cenușie.
Amena, ți-am spus cumva că Lindon nu a apărut?
I s-a ordonat să rămână în urmă, să Ie țină piept.
Nu s-a întors.
Cine a dat ordinul?
Cred că eu i-am ordonat...
Ce frumos din partea lui, nu? Să rămână acolo, singur, să ne apere.
Singur, împotriva atâtor războinici Regni. Ce bărbat!
Crede-mă, soțule, tu nu știi ce înseamnă să fii bărbat.
Voi vorbi cu tata.
Poate se înduplecă după o vreme.
Ar prefera ca eu să fiu moartă.
Nu vei păți niciun rău, atâta timp cât trăiesc eu. Să nu uiți asta.
Odihnește-te, frate, te întorci în țărână.
Acum ai scăpat de luptă, ești liber ca pasărea cerului.
E numai vina mea.
Am încălcat jurământul.
M-am dus cu sora mea pe plajă și...
Când?
Aseară. Ne-am vorbit.
Știi că vă este interzis să vorbiți.
Islene a spus...
Nici nu mai contează ce a spus!
Nu trebuia să spună nimic.
Nu e de mirare că a murit.
Nu am timp pentru așa ceva.
E o peșteră Ia câțiva kilometri, peste râu.
E protejată de spirite puternice. Să ai noroc!
Te duc până Ia râu, dar pe urmă te descurci singură...
Dar Iași pisica aici.
Hotărăște-te. Fără pisică. Dar las-o acum.
Haide!
Ascultă...
Când are loc un dezastru, e mai ușor să te învinovățești.
E normal,
dar nu e vina ta pentru ce se întâmplă aici.
Nu are nicio legătură cu tine...
Nu are legătură cu tine, ci cu mine.
Așa...
Hai să mergem!
Să-ți dau un sfat... Nu-i privi în ochi.
- Poftim? - Crede-mă, nu e o idee bună.
Ia, preia comanda!
E totul în regulă, Iegionarule?
Iertați-mă, dle general.
Ți-ai făcut nevoile?
Încă nu, dle general.
Primul meu comandant mi-a spus că nu te-ai adaptat undeva
până nu-ți faci nevoile acolo.
Așa îl anunți pe dușman că ești acolo.
Mai zicea că, atunci când ucizi un om, toată greutatea lui cade pe tine.
Tot ce a fost el, tot ceea ce nu va mai fi...
Și, dacă încerci să duci greutatea aceea, vei osteni.
În scurt timp, nu vei mai putea să te miști, să-ți ții sabia,
iar omul cu care ai luptat...
Te-ai antrenat atât ca să-l învingi, să-l dobori...
Și te-a doborât el pe tine.
- Cum te cheamă? - Antonius.
Atunci, Antonius... Te sfătuiesc să iei niște frunze
și să te duci să-ți Iași urma, apoi, să te întorci Ia post.
Da, dle general.
Marte, ascultă-mă.
Dă-mi putere astăzi, ca să văd luna în noaptea asta.
Fă-mi mintea și brațele puternice. Ascultă-mă, Marte!
Ia-ți adio de Ia ouăle tale.
Nu știu decât că eu nu am mai văzut o asemenea oaste.
Cai de luptă, care de metal,
lăncieri numeroși, cum n-am mai văzut pe un câmp de luptă.
Poate erau barbari?
Eu am luptat cu barbarii
și știu cum arată o oaste romană.
Acum, războiul nostru cu tribul Regni pare un mărunțiș.
Ai văzut vreodată o oaste romană?
Poate asta va mai pune în umbră păcatele tale.
Dacă romanii ar fi construit corăbii cu care să traverseze, am fi știut.
Știi că eu mereu am fost de partea ta în conflictul cu tatăl tău.
Să știi că, atunci când va fi rege fratele tău,
situația se va schimba pentru tine.
Adică ar trebui să-i doresc moartea propriului tată?
O invazie cu mii de ostași...
Măcar Lindon s-a întors și e teafăr.
Să le mulțumim zeilor.
Dacă nu cumva și-au adus și sclavi și au cumpărat iscoadele noastre.
Soțule!
Slavă zeilor că ești teafăr!
Rege, pot să-l iau pe curajosul tău slujitor, să-i curăț rănile?
- Prea bine. - Să mergem!
Acum ești Ia adăpost.
Trimiteți cele mai bune iscoade ale noastre.
- Lasă-mă pe mine să mă duc. - Tu rămâi aici.
- Suntem orbi. Ne trebuie ochi... - Părăsește sala!
Atac început Ia miezul nopții.
Am întâmpinat o rezistență slabă.
Am capturat Locerly Cross și 60 de prizonieri.
Dle general! Am întâlnit soli de Ia trupele care au acostat în nord.
Cavaleria a stabilit capete de pod de-a lungul estuarului.
Spune-i Iui Vespasian că înaintăm pe insulă.
Și căile noastre de aprovizionare?
Avem destulă mâncare și destui sclavi. Înaintăm spre centrul insulei.
În două-trei zile, cavaleria ne va prinde din urmă.
Până atunci, vom ști la ce contraatac să ne așteptăm.
Oamenii ce spun?
Își fac nevoile.
Părerea generală este că am invadat iadul.
Există un râu și o zonă la nivelul mării la șase kilometri spre nord-est.
Putem să ajungem până Ia amiază și să săpăm șanțuri până Ia apus.
Du-te Ia treabă, prefect!
Legat! Ce mai știți despre Iegionarul dispărut?
L-am căutat. Nici urmă de el.
Interesant...
- Dă ordinul de pornire. - Da, dle general.
Companie! La drum!
- Domnule! - Gura!
Am două fete! Sunt în siguranță? Unde sunt?
Vă rog, domnule! Unde sunt fiicele mele?
De ce m-ai salvat azi-noapte?
Nu te-am salvat pe tine. Aveau săgeți.
Te-am folosit ca scut, pentru că ești mică.
Și m-am gândit că, poate, tatăl tău are provizii ascunse,
dar m-am înșelat, a fost o greșeală.
După ce ajungem Ia râu, te descurci singură.
Ce este un roman?
Voi, țăranii, sunteți chiar mai neștiutori decât credeam.
Romanii sunt niște diavoli.
Sunt ostașii lui Lokka, marele demon al pământului.
- Vin dintr-un Ioc numit Roma. - Ce este Roma?
Roma e una dintre cele șapte guri ale iadului.
Era un loc uitat de lume, din mijlocul pustietății.
Dar Lokka a venit din lumea de dincolo și și-a făcut sălaș acolo,
apoi, i-a dat puterea lui, iar Roma a crescut tot mai mult.
Acum, s-a întins în toată lumea, chiar și aici.
Ce frumos... E primitor.
Nu-mi plac chipurile astea.
Ia-ți cei mai buni călăreți și ia-o înainte.
La cel mai mic semn de necaz, sună din corn.
Leander! Cassius! Aelius!
Câți sunt?
Cam 20000... Dar vin și alții.
De unde știi?
Am fost în lumea de dincolo
și am vorbit cu niște cunoscuți,
oameni care văd totul, și ei mi-au spus.
Ai fost în lumea de dincolo?
Ieri. E o poveste lungă... Pe care nu mi-e îngăduit să ți-o spun.
- Poți să mă duci și pe mine acolo? - Nu, nici gând. Niciodată.
Dar Islene și bunicul meu sunt acolo. Trebuie să mă duci Ia ei.
- Ba nu trebuie. - Dar aș putea să-i revăd.
Nu-mi pasă. Dacă ai ști prin ce treci ca să ajungi acolo,
nu mi-ai cere așa ceva.
Dar nu mi-am luat adio.
Nu-mi voi risca viața
ca să-ți iei tu adio de Ia bunicul și de Ia sora ta.
- Au murit. Obișnuiește-te cu ideea. - Nemernicule!
Nu, nu. Dacă vrei să-i vezi, ai deja tot ce-ți trebuie,
dar nu am de gând să te duc eu.
- Te urăsc. - Nici tu nu-mi ești prea dragă.
Nu avem de ce să ne temem.
Îi vom pune pe fugă, Ia fel ca data trecută.
De data asta, nu va mai fi Ia fel ca în trecut.
Trebuie să avem încredere.
Știm mai multe despre ei decât știu ei înșiși.
Aici suntem de acord.
Ți s-a părut ceva neobișnuit ieri, când am acostat?
În afară de faptul că ne-am împotmolit și că mirosea a rahat?
Acum nouă decenii, când a debarcat Cezar,
celții îl așteptau pe plajă cu miile.
Ieri, nu era nici urmă de celt acolo, să ne întâmpine.
Am pus 50000 de oameni să traverseze Galia în marș,
am poposit șase săptămâni pe țărm,
înăbușind o răscoală după alta, și să nu fi auzit ei nimic...
- Asta nu-ți spune nimic? - Triburile sunt divizate. Știam asta.
Eu sunt sigur că niciun celt nu a știut că venim.
Nici pe insulă nu am întâmpinat vreo rezistență organizată.
Locul ăsta e măcinat de lupte.
Ce-i asta? Ești negru.
Părinții mei erau numidieni.
De ce lupți pentru Roma?
Pentru că sunt roman.
Așadar, romanii vin și vă iau țara,
vă fură aurul,
vă siluiesc femeile, iar voi vă alăturați lor?
Te închini Ia zeii romani sau Ia zeii numidieni?
La zeii romani.
Da, dar azi-dimineață te rugai Ia Marte.
La Marte te rogi când ți-e teamă?
- Nu mi-e teamă. - Dar când ți-e teamă?
Mă întreb dacă ai și un alt protector, unul secret,
despre care Marte nu știe.
- Nu. - Ești sigur?
Pentru că acum ai avea nevoie de ajutorul acestui zeu.
Nu te grăbi.
ÎI vezi pe zeul tău? Cum se numește?
- ÎI cheamă Bomazi. - Spune-mi câte ceva despre Bomazi.
Bomazi este zeul tuturor strămoșilor.
- Și Bomazi te protejează acum? - Da.
Să mă tem de Bomazi? Poate că e mai puternic decât mine.
Bomazi e puternic. Bomazi e atotputernic!
Atunci, uite ce aș vrea să faci... Trebuie să te rogi Ia Bomazi,
să-i spui să te părăsească astăzi.
Îi vei cere să-mi dea mie trupul și sufletul tău.
Eu sunt Veran. Închide ochii.
- Nu pot... - Atunci, vom face asta împreună.
Bomazi... Tu, care nu uiți niciunul dintre sufletele moarte...
"Părăsește-mă astăzi."
Părăsește-mă astăzi.
"Dă-i trupul și sufletul meu lui Veran, druidul."
Dă-i trupul și sufletul meu lui Veran, druidul.
Da! Da, da...
Așa. Acum suntem singuri.
Patru cohorte a câte 500 de ostași.
Peste 200 de mercenari și călăreți,
aprovizionați pentru un asediu sau pentru un marș lung pe insulă.
Aici ce s-a întâmplat?
Locerly Cross. Romanii i-au masacrat,
iar pe războinicii rămași i-au luat sclavi.
Ai făcut treabă bună, fiule.
- Ai grijă Ia coaste. - Taci, galule!
- Lindon, aici erai! - Phelan...
- Uită-te Ia mine. - Stai... Gata!
Gata!
Aici.
- Ce este? - Iertare, draga mea...
M-am săturat, Phelan. Nu vezi ce fac?
Ba cred că am priceput...
Întăresc legătura dintre triburile noastre.
La porunca regelui. Și Ia hotărârea druizilor.
Care e problema ta?
Vin războinicii din sate, așa că avem nevoie de oameni Ia Sala Armelor.
Sigur că da. Nu prea mai avem săgeți.
Când ajung meșterii, du-i Ia magazii.
- Ne vedem acolo. - Mă bucur că te-ai întors, Lindon.
Trebuie să plec.
Nu înainte de a-ți îndeplini îndatoririle tribale.
- Ce anume? - Îndatoririle tribale.
Te deranjez?
la te uită! Salvatorul meu.
Nu te-am salvat. Te-am luat prizonieră.
E totuna. Iată-mă aici, vie și nevătămată.
Și cum merge?
Ce anume?
Noua înțelegere cu fiul căpeteniei din Galia...
Noul soț al soției tale.
Maxilar puternic, brațe puternice... A fost ideea ta?
Nu, a fost ideea druizilor.
Pentru a vă apropia de bretoni. Înțeleaptă mutare...
Da, foarte înțeleaptă.
- Și a prins sămânța? -Încă nu.
- E aici de câteva Iuni. - Da, într-adevăr.
Și, de atâta timp, tu, primul ei soț, nu ai voie să te apropii de ea.
- Asta e regula. - Probabil că ți-e greu.
Cu toții facem sacrificii pentru binele tribului.
Și care e planul?
Pentru cine? Cu cine?
În privința mea, tontule. Răscumpărare? Tortură? Execuție?
Care e părerea generală?
Deocamdată, nu s-a luat nicio hotărâre.
Avem probleme mai importante.
E curios cum, în momente de răscruce, vă temeți de primejdiile evidente,
când, uneori, adevăratele primejdii sunt unde te aștepți mai puțin.
Uneori, chiar sub nasul tău.
Ești un adevărat strateg militar.
Știi să jupoi un iepure?
Normal. De ce ți se spune "proscris"?
Trebuie să înveți să asculți.
Eu nu sunt un prescris, sunt Proscrisul.
Ca să fii Proscrisul, trebuie să fii izgonit de undeva,
dar nu pentru că ai furat un pui.
Trebuie să ți se găsească o vină gravă, importantă.
Știu cine te-a izgonit. Druizii.
Te-au izgonit pentru că ești nebun.
- Cine ți-a spus asta? - Tatăl meu.
Și era un om înțelept? Pentru că s-ar putea să fie mort acum,
iar nebunul ăsta trăiește, așa că...
Puți rău, pentru un om așa de înțelept.
- Deci ai simțit! Mulțumesc. - Te mândrești cu asta?
Când dormi în pădure,
primul lucru pe care îl înveți este că trebuie să ai o duhoare de mortăciune.
Când dau peste un bursuc mort, mă opresc, mă așez în genunchi
și mă frec cu el pe păr, pe piept...
Pentru mistreț, e un semn clar, pe limba lui.
Îi spune: "Lasă-l în pace pe Proscris."
- Merge, crede-mă. - Ai dreptate, crede-mă.
Nerecunoscătoareo!
Nu împart nimic cu tine. Iar de mâine te descurci singură.
Nu am loc pentru însoțitori în misiunea mea.
Care misiune?
Tu pricepi ce se petrece acum?
Pietrele pe care se sprijină Timpul însuși s-au cutremurat...
Se prăbușesc, zdrobind veacurile, spulberând panteonuri...
Spiritele tuturor morților noștri sunt prinse într-un vârtej,
arse într-o clipită...
După ce se duce...
nu va mai rămâne nimic, absolut nimic.
Danu a încercat să ne prevină. Numai eu l-am ascultat.
Nu pricepi? Toate astea trec prin mine.
Nu mi-am dorit eu, nu am cerut așa ceva.
M-am rugat să-mi fi pierdut mințile...
Dar aveam dreptate.
Cred că ești foarte important.
- Și care e misiunea ta? - Nu e limpede?
Trebuie să-i opresc pe romani, să-i trimit acasă.
Ca să nu se mai întâmple asta,
trebuie să merg Ia Roma și să-I ucid pe împărat.
După aceea, trebuie să apar în fața lui Lokka, Marele Demon al Pământului.
Și, ca să fiu sincer, nu m-am gândit până acolo.
Sunt sigură că romanii stau și tremură de frică acum.
Nu știu Ia ce s-au înhămat.
Nu mă aștept să pricepi ceva din toate astea.
Și nu pentru că ai fi o copilă, pentru că nu mai ești.
Dar nici femeie nu ești.
Ai rămas prinsă Ia mijloc. Acum nu mai ești nimic.
Nici măcar un nume nu ai!
Nu ești nimic. Ești invizibilă, precum vântul.
Nu mișcați! În genunchi! În genunchi, amărâtule! Și tu!
Suntem de aceeași parte. Haideți să mâncați cu noi!
- Dă-ne toate monedele. - Ți se pare că aș avea eu vreuna?
- Duhnești, omule! - Hai să cădem Ia înțelegere.
Poți să iei și iepurele, și fata, dacă mă Iași să plec.
E un iepure bun, iar fata e fecioară.
Ce?!
Dacă mă Iași să plec, ți-i dau pe amândoi.
- Bună, scumpo! - Du-te naibii!
- Nu o omorî. - Bine, ridică-te încet.
- Ce faci? - Acum, valea!
Stai puțin, nu cumva ne cunoaștem?
Ești din Valea de Apus.
- O cunosc pe mama ta. - Ba nu mă cunoști.
Am fost prieteni în copilărie. Ai ochii aceia albaștri...
I-aș recunoaște oricând. Și ai semnul acela,
punctul acela negru de pe iris, care înseamnă că ești foarte norocos.
Știai asta?
Ce tot spune acolo?
E chiar aici, o văd.
Privește-mă în ochi. Privește-mă...
Mă vezi? Vezi asta? Mă privești?
Da.
Acum, aruncă sabia.
Tu... Uită-te aici, în ochii mei.
Așa, privește-mă în ochi.
Mă vezi? Mă vezi?
Lasă pumnalul jos.
Lasă-l jos... Lasă-l jos...
Cum vă numiți?
- Audin. - Brenna.
Brenna... Audin... Din ce parte ați venit?
- Din nord. - Și ce ați văzut astăzi?
O armată care mergea spre apus, pe lângă râu.
- Câți erau? - Cel puțin 500.
Aveau mulți prizonieri.
Așa...
Acum, lăsați-ne. Mergeți.
Trebuie să mergem chiar acum.
Trimiteți-l pe Arausio, pentru a vorbi cu morții...
E pregătit.
- Totul e bine, Optio? - Da, domnule prefect.
Vezi ce fac prizonierii, apoi, du-te să te odihnești.
Da, domnule prefect.
Șanțurile au fost săpate. Prizonierii au fost închiși iar, Ia adăpost.
Stindardele sunt în corturi, sub pază.
Și băieții noștri curajoși?
Dacă încă din Galia era să avem o răscoală,
cine știe Ia ce se mai gândesc acum?
Atunci, le era frică de șerpii de mari de ca racatițe uriașe...
De Neptun și de armata lui din adâncuri...
După o singură zi în țara asta, ar fi în stare să se întoarcă înot.
Poate că ei sunt cei de care ar trebui să ne temem.
- Și care e planul? - La fel ca în Egipt.
Batem Ia ușa căpeteniei,
aflăm ce vor, pe cine urăsc, pe cine vor să vadă pedepsit
pentru nedreptățile făcute timp de secole tribului lor nobil,
ce pădure sacră vor să-și ia înapoi...
Îi ascultăm cu mare atenție,
le găsim punctul slab și le forțăm mâna.
Îi forțăm.
În cinci ani, din pădurea aceea sacră se vor face corăbii romane,
care vor duce soldații în următorul loc, și tot așa.
Și cu cine vorbim mai întâi?
Lasă-mă puțin, încă nu știu cum se numesc triburile astea.
Un lucru nu pricep.
Ce anume?
Împăratul întreabă: "Cine vrea să se mai ducă pe insulele alea?"
"Hai să ne întoarcem pe insulele alea înfricoșătoare,"
"unde Iulius Cezar nu a putut rămâne mai mult de cinci minute, de frică."
Ce au oamenii aceștia, în afară de copaci și coșmaruri?
Dar tu ai ridicat mâna.
De ce? De ce i-ai cerut personal împăratului asta?
Și nu spune că nu e adevărat, pentru că știu că ai făcut-o.
Ce crezi că l-a făcut pe Cezar, după ce a bătut atâta drum,
să facă numai decât cale întoarsă?
EI a fugit, iar tu nu vei fugi.
De asta vrei să te lupți cu nebunii ăștia?
Mai ții minte când mergeam în Cairo pe aleea aceea de lângă piață?
Niște egipteni se uitau Ia un om care făcea un truc cu niște găini.
- Nu-mi aduc aminte. - Ba îți amintești.
Ba nu. Eram beat.
Avea o găină albă și una neagră.
A luat o sabie și i-a retezat capul găinii albe.
Apoi a retezat și capul celei negre,
iar pe urmă le-a schimbat capetele între ele.
Ție ți-a dat găina albă cu cap negru,
iar mie, pe cea neagră cu cap alb, și ne-am uitat Ia ele...
Când le-am pus jos, au luat-o la fugă... prin piața aceea.
- A fost o șarlatanie. - Ne-am uitat Ia ele.
Probabil avea patru găini și le-a schimbat între ele.
- L-am văzut când le-a tăiat. - A fost o păcăleală, Aulus!
Ți-ai pierdut mințile?
A doua zi, m-am dus iar Ia piață, să-l caut pe bătrân.
Am întrebat de el și l-am găsit.
M-am dus la el. Stătea într-un bordel, pe o stradă lăturalnică.
Am intrat în curte și i-am spus să-mi mai arate o dată.
Numai că, de data asta, luasem cu mine doi sclavi.
I-am legat.
I-am dat sabia și i-am spus: "Arată-mi."
"Te voi plăti bine, îți dau orice îmi ceri."
"Dar mai arată-mi o dată."
Și ghici ce s-a întâmplat...
Ce s-a întâmplat?
Ce se petrece aici?
Aulus Plautius!
Eu sunt Numerious Plautius, tatăl bunicului tău,
tribun al lui Cezar, și am murit pe plajele de Ia Walmer.
Îți aduc un avertisment din lumea de dincolo.
Ai profanat Copacul sfânt al vieții!
Părăsește aceste insule! Întoarce-te acasă, Ia Soracte.
Du-te pe colinele pe care șerpuiește Via Flaminia.
Acolo vei găsi un pin mare, străvechi.
Du-te Ia țarc, ia cel mai mare porc
și sacrifică-l în cinstea Iui Pluton.
Mai e timp să-i domolești furia.
Ai fost prevenit, Aulus Plautius!
Căiește-te! Căiește-te!
Prindeți-l!
Iată răspunsul meu!
Îngropați-l!
Mai are cineva mesaje din lumea de dincolo?
Să vorbească acum!
Trăiască Aulus Plautius!
Copaci și coșmaruri, Lucius. Copaci și coșmaruri...
Istorii din vremuri apuse, Năluci nedeslușite,
De-a lungul eternității, Strigătul umanității.
Atunci cântărețul venea, Cântece de dragoste cânta.
Sfârșitul episodului 1
Subtitrare: Retail
Resincronizarea: DISTEL Subs.ro Team @ www.subs.ro