Мама ме доведе тук преди моя ритуал. - И какво ти каза?
Че не е нужно да се подчиняваме безропотно на татко.
Татко знаеше ли? - Всички мъже го знаят,
но не обичат да говорят за това.
Проклятие! - След няколко часа
400 кораба ще отплават за Британия.
20 000 души, или по-точно 19 996,
защото вие четиримата не щете.
Кое ви уплаши? Времето ли?
Чуй ме, Пеленор. Пикая на душите на мъртвите ви!
Войната с регните ще бушува поколения наред благодарение на теб.
Тук се водят междуплеменни войни. - Какъв е планът?
Намираме слабите им места и натискаме силно.
Татко!
Ще те заведа до реката и те оставям.
Не е заради теб, а заради мен.
Аз съм Веран. Ти, нумидиецо, отиваш на едно пътешествие.
Трябва да напуснеш тези острови!
Ако още някой има послание от подземното царство, да говори сега!
Как мина пътуването? Носиш ли ми нещо?
Добре си се справил, нумидиецо.
А сега искам да свършиш още нещо.
БРИТАНИЯ
Добро утро.
Какво искаш? - Извинете за безпокойството.
Добро утро, братовчеде Линдън. Исках да ви кажа, че римляните са тук.
Вожде Пеленор, пред портите... - Знам кой е пред портите ми.
Донесете ми факла.
Къде е вождът ни? - Той не е твой вожд.
Твоят дреме в Галия. - Абе я се разкарай.
И на мен не ми харесва тази ситуация.
Не ти личи.
Е, поне е приятен за окото.
И е смел, за да дойде сам.
Дошъл е да преговаря. Носи съобщение от генерала си.
А, ясно. Така ли било?
Аз не знам много за тях.
Не е ли очевидно? Не е дошъл да се сражава.
Предполагам. Макар че с тези ръце...
Това е важен момент за теб.
Но трябва да кажа, че оттук не виждам приликата.
Изслушах старейшините, теб и сърцето си
и сърцето ми ми казва, че това още не е война.
Съгласен съм. Имаме време. Ще говориш ли с тях?
Аз съм Вит Аврелий - опцион от Осми легион,
поданик на император Клавдий.
Тук съм под неприкосновеността на преговарянето.
Хващайте си пътя за Рим!
Сега вече е война.
Време е да тръгваме.
Току-що минаха трима римляни.
Къде? - Минаха точно оттук.
Ако ме бяха видели, щях да съм мъртва.
Извадила си късмет. - Не е късмет.
Ти си направил това да ме пази.
Това ли? Не, то не е за теб.
Пази ме, докато спя.
Но е подействало и за теб, а? Любопитно.
Ето, хапни.
Какво е това? - Дренки.
Отвратителни са.
Забравих да ти кажа - гадни са, но дават сили.
Дъвчи де, дъвчи.
Преглътни. Преглътна ли? - Не съм дете!
Нито пък си жена. Може би затова не са те видели.
Може би наистина си невидима. - Как те мразя!
Пак заповядай.
Семка.
Да вървим.
Дилиън, аз съм! - Това е жена ми Морна.
Добре ли си? - Морна!
Каква е тази врява?
Ислийн?
Виждали ли сте Кейт или Ислийн?
Тишина!
Мълчете!
Ако пострада и един войник на влизане или излизане от лагера,
мъжете ви ще бъдат екзекутирани!
Надявам се, че бях ясен.
Оплаквачките. - Колко са?
Двайсетина. - Обуздай ги, но не ги пропъждай.
Като се установим, ще имаме нужда от женска компания.
Мислех си нещо... Реката ни служи за защита, но е твърде близо.
Могат да ни подпалят от другия бряг.
Разбирам. А какво те мъчи всъщност?
Хайде, твърде добре те познавам.
Той знаеше името на прадядо ти - трибун Нумерий Плавций.
Постоянно говоря за него. - Той беше с нас отскоро.
Говори направо. Какво от това, че знае родословието ми?
Но защо би пожертвал живота си?
Няма логика.
Разбирам аргумента ти за местоположението ни,
но предпочитам реката да е близо.
Не е Тибър, но ми харесва.
Къде отиваш? - Време е за къпане.
Легионер, вземи трима души и пазете генерала.
Слушам, префекте.
Ще пукнем, за да може генералът да си измие топките.
Чудесен начин да умреш.
Къде изчезна той? - Какво? По дяволите!
Предупреден си, Авъл Плавций.
Изкупи вината си!
Значи си полудял и друидите са те прокудили.
Не съм полудял. И друидите не прокуждат за това.
Дори е наложително да си луд, за да си друид.
Тогава защо те изгониха? - Защото бях обладан от демон.
От демон ли? - Казва се Пуика.
Кой е той? - Един от тримата демони царе.
Явно е важна фигура. Но едва ли би те обладал обикновен демон.
Виждала ли си друидите? Поглеждала ли си ги в очите?
Погледнеш ли друид в очите, се взираш в бездната,
а друидите се страхуват от Пуика.
Така че никога не си прави шеги с него.
Никога.
А защо просто не са те убили?
Пуика не може да бъде убит. Той е безсмъртен.
Значи още е в теб?
От една година е в покой.
Но в това размирно време усещам, че започва да се пробужда.
Ноздрите му надушват кръвта и пламъците.
Но докато е в мен поне ме пази от друидите.
Нищо не могат да ми направят.
Когато Пуика ме напусне,
едва тогава могат да ми отмъстят.
Тогава сериозно ще го загазя.
Ще могат да правят с мен каквото искат и няма да ме пощадят.
Е, пристигнахме.
Римляните са натам, пещерата - насам. Там ще си в безопасност.
Сбогом. - Къде е пещерата?
Казах, че ще те заведа до реката. - Къде е реката?
На десет мили натам. Бих те завел, но ще изгубя ценно време.
Трябва да унищожа римляните.
Пътеката криволичи доста.
Мини през Малката демонска гора...
Не, не, чакай! Малката демонска гора?!
Гората е малка, не демонът. През Малката демонска гора,
после през Голямата демонска гора - тя е малко страшна,
изкачваш скалите до водопада...
Около него има вълци,
но ако продължиш още няколко мили, ще видиш пещерата.
На добър час!
Не, идвам с теб при римляните.
Нищо подобно. - Татко не беше у дома.
Може да са го пленили.
Виж, не исках да ти казвам, но баща ти е мъртъв.
Видях как го убиват.
Умря като воин. - Сражавал се е?!
Много храбро. Щеше да се гордееш с него.
Никой не носи оръжия на ритуала.
Сигурно е обезоръжил някой римлянин.
Меч ли беше, или копие?
Меч. - С коя ръка се биеше?
С бойната ръка.
Лявата или дясната?
Дясната. - Долен лъжец!
Добре де, измислих си го.
Ти не си луд, просто си негодник! Лъжлив негодник!
Не мога да те взема с мен, бавиш ме.
Ще ме хванат заради теб. - Ти си зъл! Лъжец!
Мисията ми е от огромна важност.
Сама ще намеря проклетите римляни!
Това е моята пътека. - Вече не. Намери си друга!
Знаех си, че ще се хване.
Планинско укрепление, защитено от всички страни.
Високо е за стрелци. Главната крепост е дълбоко навътре.
Може да се разположат поне 3000 войници.
Ако го превземем, ще контролираме племената по брега.
Крагданън е базата ни на юг.
Доведете ми едно от децата.
Момче.
Боговете избраха. При първата удала се възможност.
Съгласни? - Съгласни.
Как се казваш?
Инис. - А вождът ти как се казва?
Пеленор. - Благороден вожд ли е?
Виждал съм го само веднъж. Много е стар.
Друидите са изрисували лицето му с руни.
Руни, а? - С историята на вожда.
И каква е тя? - Само друидите знаят.
А знаеш ли кой съм аз? - Мама казва...
Какво казва майка ти? Говори смело.
Мама казва, че си демон.
Тя тук с теб ли е?
А баща ти?
В подземното царство.
Как е умрял? - Твоите войници го изпратиха там.
Какъв искаш да станеш, като пораснеш?
Воин. - Воин...
С кого ще воюваш? - С регните.
Врагове ли сте? - Те опожариха дома ни
и убиха хрътката ми.
Кажи ми, Инис, това подземно царство...
Някой връщал ли се е оттам? Някой, когото познаваш?
Само друидите могат да предизвикат такова нещо.
Може ли да си вървя?
Ела насам.
По-близо.
Не се страхувай.
Още един въпрос, и те пускам. Разбрахме ли се?
Разкажи ми за друидите.
Инис!
Информативно ли беше? - Много.
Опцион! - Генерале.
Започни да разпъваш пленниците пред всички.
Нека новината бързо стигне до Пеленор.
Вземи двама души и оседлайте конете. Искам да посетиш едни хора.
По-живо!
Не, не! Вземете мен, той не може да работи.
Искаш да дойдеш ли? - Той е твърде стар за работа.
Тогава ела и ти.
Какво строят?
Не! - Ти си следващият.
Започнали са да екзекутират пленниците.
Нищо не мога да направя.
Можеш да се опиташ да го разубедиш.
Татко е решил.
Иска да следва примера на предците си -
никакви преговори, война до последна капка кръв.
Домът ни се пръска по шевовете.
И в склада за ябълки има войници.
Крагданън изпълнява истинската си функция.
Сега, когато Рим се завърна,
не трябва ли да се боим от уязвими места
под собствения си покрив?
Тоест?
Дъщеря ти Кера... Страхувам се, че...
Че какво?
Че има тайни от теб. - Какви тайни?
Аз съм Кера - дъщеря на Пеленор, вождът на кантиите.
Дошла съм да говоря с генерала ви.
За първи път ли ти е?
Искам думата ти на римски генерал, че съм в безопасност тук.
Имаш я. - Да ни окупирате ли сте дошли?
Да си сътрудничим за взаимни ползи.
Колко разпънати на кръст са нужни за това?
Вчера проводих пратеник за преговори, който се върна с подвита опашка.
Сега пък ти си дошла. Какво стана?
Вождът размисли ли? Знае ли, че си тук?
Спри да избиваш племето ми, и ще говорим.
За какво, прощавай?
Поисках да говоря с вожда.
Бих предпочел да прекарам следобеда с теб,
но не за това ми плаща императорът. - Баща ми се вслушва в мен.
Разбирам. Взема те под внимание.
Влияеш му, а? - Да.
Но не той те е изпратил тук.
Не. - Така си и знаех.
Не е в негов стил, доколкото познавам Пеленор.
Спри да убиваш пленниците.
А в замяна? - Ще говоря с баща си.
Опцион!
Да, генерале? - Прекрати екзекуциите.
Слушам, генерале.
Благодаря.
Сутринта дойде едно ваше момче и ми разказа интересна история.
Каза, че Пеленор имал красива млада съпруга.
Обичал я с цялото си сърце.
Един ден друидите му казали, че жена му е прокълната.
Имала римска кръв.
Дядо й бил римски войник и била с демонски произход.
Щяла да унищожи вожда.
Пеленор повикал младата си жена
и наредил да я одерат жива.
Чудя се какво ли мислят друидите за теб...
... дотук.
Възбужда любопитството, нали?
Откога ме следиш? - От сутринта.
Това са разузнавачи на регните.
Може да има още. - Знам друг път.
Не мога да те заведа по-нататък. - Знам. Ще се върна.
Ще му кажеш ли? - Той е моят вожд.
Не мога да те спра.
Току-що се връщам от римската територия.
Видях лагера им.
Генералът нареди да спрат екзекуциите.
Защо? - Не знам.
Това е мое. Не го пипай!
Какви са тези свитъци?
Не знам. История... Разкази...
Римски. - Да!
Откога ги имаш? - От дете. Мама ми ги даде.
Луда ли си? - И ти носиш кръвта на майка ни.
Текстовете са забранени, те са дяволско творение!
Къде беше днес? Къде беше цял ден?
Ходих при римляните. Говорих с генерала им,
склоних го да спре екзекуциите. - Срещу какво?
Исках само да спечеля време и успях.
Той е прав, ти наистина си досущ като майка ни.
Ако научи това, което ми каза, и научи, че съм си мълчал,
знаеш ли какво ще ми направи?
Същото, което направи с нея.
Идва неприятел!
Бързо!
В готовност! Погледът напред! - Погледът напред!
Задръж! - Задръж!
Хайде...
Пригответе балистата!
Зареждане!
Убийте го!
Стой!
Измерва разстоянието, за стрелците.
Казах "стой".
Това е префектът, генерале.
Искат преговори.
Добрият стар Луций Валид.
Дошли са да преговаряме.
Генерал Авъл Плавций,
командир на легиона и римски легат,
тук по заповед на император Клавдий и сената на Рим.
Регнийската предводителка Антидия, дъщеря на...
Хайде седни, хубавецо.
Достатъчно приказва днес.
Добре си дошла, предводителко.
Пикая на тази земя. От пръстта на кантиите ме сърби задникът.
Имам 20 000 воини, 10 000 копия и незнаен брой стрелци.
Имам руда, земи, ковачници и стомана да воювам сто години.
В укреплението имам извори, житна нива и обори.
Подготвени сме за 10-годишна обсада.
Ако изобщо успеете да се доближите до него, в което се съмнявам.
Е, какво ни предлагате този път?
Император Клавдий Тиберий Август
иска да станете поданици на Рим. Срещу скромни данъци
ще продължите да владеете земите си, да почитате боговете си
и общо казано, да си живеете както досега, като изключим данъците.
Само че, и тук идва най-важното...
Като римляни, император Клавдий ще бъде ваш закрилник.
Вашите врагове ще са наши врагове,
което винаги е лошо за тях и добре за вас.
Как ти звучи? Не бързай да отговаряш, помисли си.
Знам какво искам. И аз от своя страна имам предложение.
Покажи му.
Виждал си подобна рана. У вашите евнуси.
Но не и на сина ми. Не на моя принц.
Лоша работа, но...
Дори императорът не би могъл да помогне.
Ела тук, скъпи.
Кой е извършил тази мерзост, предводителко?
Преди две лета дойдоха друидите.
Рекоха, че предците искат той да е съюзът
между регни и кантии. Единственият ми син.
Отказах. Казах, че предците трябва да ми го кажат лично.
И отидох там.
Преминах в отвъдното.
Ужасно преживяване.
Срещнах се с моите мъртви.
Казаха ми:
"Ожени го. Ожени сина си за враговете ни".
Бих предпочела да умра,
но усещах силата на нашите мъртви зад себе си.
И се подчиних.
Невестата му беше Кера - дъщерята на Пеленор.
В първата брачна нощ, в ложето им,
тя го посрещнала с нежни ласки, както подобава на добра съпруга,
и така, докато членът му се втвърди.
После взела кантийския си нож и прерязала бъдещето ми от корен.
Чух виковете му от нашия лагер. Синът ми...
... губеше кръвта си в брачната постеля.
Как можаха боговете да допуснат това,
а виновницата да избяга?!
Нима боговете ме бяха изоставили? Не разбирах.
Но сега разбирам.
Вие сте дошли да отмъстите за мен. Те са ви изпратили.
Регните ще ви приемат, но само като съюзници срещу кантийските псета.
Само ако се закълнеш да доведеш Кера, щерката на Пеленор,
при мен... жива.
Нека се нахранят добре, ще яздим цяла нощ.
До разсъмване ще вдигнем лагер близо до Крагданън.
Вярваш ли на регните?
На омразата може да се разчита, а тези хора мразят от душа.
Ти ще водиш колоната. Поддържай маршова стъпка до призори.
Какво?! Какво ще правиш?
Ще се видим при лагера. Поемаш командването.
Къде отиваш? Генерале!
Има някои стратегически елементи, които не мога да обсъждам дори с теб.
Не може да яздиш сам, лудост е.
Вървете с генерала. - Слушам.
Пак сме в същото положение.
Маршируваме пред колоната.
Да го ликвидираме сега, както говорихме.
Той каза ли къде отива? - Познаваш генерала.
Какво чакаш? - Казах, че ще го направя.
Като не ти стиска, не участвай в жребия.
Сам ще избера момента.
С нас ли сте? - Да.
Да го направим тогава.
Командире? Няма да продължим.
Върнете се в строя. - Отказваме.
Направи го. За бога, човече, направи го!
Сигурен ли си, че си го обмислил добре?
Останете на позиции!
Брут! - Брут! Да му се не види!
Върни се тук! - Формация!
Стой.
Нека се приближат.
Чакай... Чакай...
След мен! Насам! Живо!
Страхливци! - Живи!
Искам ги живи.
Бивакувайте тук. Ако не се върна до изгрев, идете при другите.
Разбрахте ли? - Да, генерале.
Мътните да ме вземат.
Получил си картата ми, значи.
Поемаш голям риск, като идваш тук.
Сигурно си много смел.
Или глупав.
Тогава дано си струва.
Сигурен ли си, че си готов за това, което ще намериш, Рим?
Готов съм.
Тогава да започваме.
Лъскав е като новородено.
Нашето новородено, върнало се от подземното царство.
Имаме генерал.
Неговото оръжие не е мечът.
Неговото оръжие сте вие.
Ние сме мъртвите!
Знаеш ли каква е грешката на Цезар?
Не може да победиш тези хора, воювайки с воините им.
Трябва да убиеш боговете им.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО