Kan vi inte fixa det här på nåt sätt, Georgina?
Förstår du inte hur det var att förlora dig?
Jag skulle ha bott i ett plåtskjul med dig.
- Är det allvar med Noah? - Jag vet inte.
Jag trodde inte att du skulle kunna fråga.
Georgina?
Förlåt. Jag ville inte skrämmas.
Ingen fara. Jag drömde mig bort. När åker du?
Personalen får stanna och packa.
Det var smärtsamt.
Hans tillhörigheter?
Vart jag än vänder blicken...
...går mitt hjärta i bitar.
En handskriven lapp.
Hans nördiga små glasögon.
Jag grät i två timmar igår när polisen sa-
- att det lilla emblemet han fick av mig inte fanns bland hans saker.
Själv brände jag det mesta av Constantines saker.
Vi har åtminstone våra minnen.
Raoul Kabala.
Mitt hjärta.
Mitt liv.
Min själ.
Ingen skugga är mörk nog att fördunkla din vackra låga.
Jag åkallar kärleken från våra vänner här i salen...
...för att tacka för ditt magiska ljus.
Det var fint.
Flyttar du till USA för gott nu?
Jag står inte ut här med vetskap om att polisen har gett upp.
Så synd att du flyttar till Miami. Det var dåligt av dem.
Det blir inte lättare.
Jag börjar bli oroväckande immun.
Kören var fantastisk.
Ja, jag har alltid älskat den sången.
Den får en att värdesätta folk. Synd att Noah inte kom.
Konsten drar visst till sig avskyvärda kräk.
Samtliga närvarande exkluderade.
Vi råkade höra Raouls säljare.
Värdet på hans verk har tredubblats.
Så är det i konstvärlden, tyvärr.
Nu kan vi väl fokusera på Raoul? Låta gamarna sköta sitt.
Konstvärldens största samlades här idag för att hedra-
-den unga konstnären Raoul Kabala-
- som mördades på sin egen installation.
Den italienska polisen har fortfarande inga spår.
Kom in!
För närvarande samlas Kabalas vänner och samlare av hans verk...
- Er bil väntar, mr Carter. - Tack.
Hej.
- Jag behöver inte fråga hur du mår. - Du ser inget vidare ut själv.
Mina barn brukade träffa sina vänner här. Poolpartyn och grillfester.
Fulla tonåringar som spydde i blomkrukorna.
Jag brukade gräla på dem.
Du fick aldrig träffa Adam.
Han var inget helgon.
Men han hade en intensitet och karisma...
Jag behöver väl inte säga att han hade fått det från mig.
Hur länge har du tänkt sura på hotellet?
Jag klarar inte att träffa henne.
Så jag har hyrt en Ferrari.
Jag ska köra upp i bergen för att skingra tankarna.
Som en riktig vuxen skulle göra.
Får jag hänga på?
Visst.
Det är som om han aldrig var här.
Vi måste övertyga oss om att han inte var det.
Allt ska bli som förr.
Du kan inte få mig att oveta det jag vet.
Det vore att förråda Daphne att hålla det mellan oss.
Hemligheten.
Förstår du?
Det här är sista gången vi nämner det.
För din systers skull.
Självklart.
- Jag är attraherad av dig också. - Ursäkta?
Ditt liv är uppenbarligen komplicerat just nu.
Jag tänker charma mig till din hjälp.
Det gäller en målning.
Den ser fantastisk ut.
Jag ska låta Noah titta.
Är äkthetsbevisen klara?
Ganska plågsam läsning, är jag rädd.
Hakkorsstämpeln är äkta.
Philip Walker, din väns morfar, fick Vermeeren-
- som tack från Gestapo för sin lojalitet.
Sen dess har den inte sett dagens ljus.
Men Noah får visst dela sitt kap.
En kusin till Noah gjorde anspråk på tavlan för några år sen-
-om den skulle hittas.
Jag antar att kusinen är äkta.
Jag har längtat efter att se den. Och dig.
Visa.
Den är mer fantastisk än jag föreställde mig.
Den är rengjord, restaurerad och autentiserad.
Restitutionsnämnden är mycket tacksam.
Din kusin också.
Din kusin Odile i Quebec.
Hon har gjort anspråk på den.
Jag känner inte till nån kusin.
Konstigt, för hon känner till dig.
Då är jag glad att ha varit till hjälp.
Hon vill säkert tacka dig personligen.
Vad är det för tidsskillnad? Vi kanske ska ringa?
- Vad är ditt problem? - Mitt problem?
- Jag tror att du har ljugit. - Igen?
Det här tänker jag inte ta.
Om du inte ljuger, stanna och förklara.
Säg att jag har missförstått-
- och att jag har svårt med tilliten. Det är sant.
Säg att du inte har manipulerat mig. Din kusin tror att du är död.
Mitt riktiga namn är Daniel Attali. Jag träffade Noah Lévy i armén.
Vi stred tillsammans. Vi litade på varandra.
Han var min vän.
Och din vän Noah nämnde aldrig kusin Odile?
- Han kände nog inte till henne. - Eller ville inte dela med sig.
Han var inte sån. Naomi och Pawel var hans farföräldrar.
Vi skulle leta efter tavlan tillsammans.
Det var vår plan efter armén.
Men han dödades av en krypskytt.
Så du letade efter Vermeeren av nån sorts lojalitet mot din armékamrat?
Så ädelt.
Säkert att det inte var de 20 miljonerna?
Du måste ju vara han för att få dem.
Tro det eller ej, men alla lever inte för sina bankkonton.
Jag ville uppfylla en av hans drömmar.
Okej.
Men varför använda din väns identitet med mig?
Har du nån mörk hemlighet att dölja?
Har du?
En lögnare känner igen en lögnare.
Du har dolt nåt sen dagen vi träffades.
Du har avslöjat mig, men du? Du är onåbar.
Jag tänker inte be om ursäkt-
- för att jag körde en pistol i den där nazistens tryne.
Jag är stolt över att ha fått Lacroix inburad-
- och att Vermeeren är i goda händer. Det är värt alla pengar i världen.
Jag stod vid min systers grav med Georgina när hennes far gick bort.
Det var enkelt, som det här.
Alla de fula hemligheterna var där.
Det kanske är delvis mitt fel.
Ena stunden var jag roliga morbror Jeff.
Sen förälder till ett sörjande barn. Vad visste jag?
Jag ljög om hennes mor.
Jag ljög om hur pissigt livet kan vara, för jag ville att hon...
...skulle ha roligt för en gångs skull.
Nico.
Kan vi prata?
Okej.
Jag kände honom så kort tid. Hur var han?
Constantine var charmerande.
Och väldigt generös.
Han var även kontrollerande, hemlighetsfull och farlig.
Jag tyckte att han var fantastisk.
Hur är det där Gloria Steinem-citatet?
"Sanningen befriar dig, men först gör den dig förbannad."
Lite av en underdrift i mitt fall...
Poängen är att jag är trött på att bli förbannad.
Följ med mig.
Det är det enda av hans rum jag inte har rensat ut.
Du kan komma in.
Ta den tid du behöver.
Jag kan inte vänja mig vid "Daniel".
- Ska du åka? - Vad vill du?
Okej, jag överreagerade.
Men folk har ljugit för mycket för mig.
Och jag var inte helt öppen mot dig.
Men jag visste inte ens vem du var.
Vi kan väl stryka det och gå vidare?
Jag är gift.
Vad?
Du vill ha sanningen. Jag är gift och har en dotter, Clémence.
De är hemma i Israel och har varit väldigt tålmodiga.
Okej.
Känner din fru till oss?
Jag hoppas att du får frid från vad som än plågar dig.
- Du vet ingenting om mig. - Precis.
Vi var perfekta för varandra.
Hej, Jeff. Det är jag.
Jag skulle verkligen behöva höra din röst just nu.
Men det var själviskt tänkt.
Speciellt efter allt som har hänt och vad du måste tro om mig.
Du guppar väl runt i Karibien nu med framtida mrs Carter nummer fem.
Jag ska lämna dig i fred.
Jag älskar dig.
Jag gillar det. Det funkar nog.
Okej.
- Strålande. Då hör jag av mig snart. - Tack.
Odlingar fulla av druvor till vin du inte kan dricka.
Det är bara masochistiskt.
Har du kommit ända hit för att påpeka det?
Jag...
Jag står inte ut med distansen mellan oss.
Vad väntade du dig? Din tajming suger.
Låt mig gottgöra det.
Kom på middag, som förr.
Jag ska prata med Ada.
Men hon spelar i sin egen tragedi på grund av Eltham.
Om vi hade hållit ihop kanske hon inte hade behövt den distraktionen.
Du kan inte ignorera spänningen mellan dig och Georgina.
Du borde vara imponerad över att jag ens kan prata med henne.
Jag håller mig utanför. Jag vill inte veta.
Hjälper du mig?
Ja.
Det är dukat i salongen.
Ska vi gå?
Jag har...
Jag ska sälja fortet till Georgina Clios.
Hur kommer det sig?
Hon vill ha ett permanent hem till sin samling-
- och jag behöver lite pengar om jag ska bo här året runt.
Vilket jag tänker göra.
Eftersom jag inte ska nånstans.
Det är det jag behöver.
Men du sa det själv: "Allt ska bli som förr."
- För Daphnes skull. - Ja, jag vet.
Men hon är gift nu, och Henry är borta.
Jag måste skapa mig ett liv. Förstår du?
Där är ni ju.
- Vad pratar ni om? - Herregud, Daphne.
Sluta smyga runt så där!
Allt jag gör är att tydligen att lurpassa och irritera henne.
Men du gör det så bra.
Guldmedalj till mig då.
Hon kan knappt se mig i ögonen.
Hon har väl berättat om sin plan?
Att stanna här?
Om det är det hon vill...
Ja.
Jag kanske seglar iväg nånstans med Raafi.
Så hon får vara i fred.
- Men jag skulle känna mig ensam. - Kom och hälsa på.
Eller skaffa dig en fru.
Nu när du har slutat fördärva Clios-tjejen.
Önskar du nånsin att vi var fler?
Elthams, menar jag.
Världen har nog med oss två, tycker du inte?
Antagligen.
Kan jag få en kaffe? Tack.
Tack för att du kom.
- Jag vet att du är upptagen. - Nej, jag blev nyfiken.
Vad var det du ville diskutera?
- Jag behöver ett råd. - Okej.
Men jag hoppas att vi kan... räkna med din diskretion.
Jag döljer inget för min fru.
Jag behöver en advokat. Ni är de bästa.
Är allt som det ska?
Jag behöver en specialist på testamenten.
Hej!
- Ada och jag ska grilla hos mamma. - Låter kul.
Mamma vill att du kommer.
Det tvivlar jag på.
Är det så svårt att tro att hon vill bli sams?
Din mamma brukar ha ett dolt motiv. Jag har ingen lust.
Jag försvarar henne inte, men det är nästan en ursäkt.
Fundera på saken.
Jag har funderat...
Jag var ingen idealförälder.
Och du var ingen vanlig unge. Men vi var allt vi hade.
Vad sägs om att jag stannar och reder ut hur det gick så illa?
Vad säger du?
Jag visste att det var nåt med honom.
- Jag kollade hans plånbok. - Ja. Han sa det.
Han är lika sjuk som jag.
Men han har nån att komma hem till.
Man kan inte göra det jag gjorde och vandra mot solnedgången.
Jag vet inte om jag kan acceptera det.
Men jag vill försöka hjälpa dig att leva med det.
Jag måste berätta en sak till innan du lovar det.
- Var inte Irina hans första kärlek? - Det trodde hon också.
Men Constantine och Cassandra var ihop i tonåren.
Han var där hela tiden och kämpade för sitt liv.
Jag mötte den man jag trodde att jag hade begravt.
Innan jag hann fatta det var han död... igen.
Vilken jävla mardröm.
Och jag kan inte berätta för Christos, Irina eller Adriana.
Jag är fångad i mina hemligheter.
- Jag kan inte göra det lättare. - Det ber jag inte om.
- Var det Constantines flyktplan? - Ja.
Har du en tändare?
Bränn inte vid det.
- Baksidan också. - Christos?
Varför blir män så alfa när det finns en grill?
Mamma skulle inte vara sån om det var en omelett.
När gjorde du senast en omelett?
Jag har inte knäckt ägg sen 70-talet.
- Hej, Georgie! - Hej.
Jeff...
- Vad har du haft för dig? - Croupier och så vidare.
Okej, kompis...
Lugn i stormen nu.
Nu kör vi!
Följ med mig.
Vi måste hitta ett sätt att gå vidare.
Vi måste lita på varandra.
Inga fler ensidiga beslut.
Det var ditt ensidiga beslut som ledde till det här.
Jag vet. Och jag beklagar.
Men nu finns ingen återvändo.
Vi behöver inte gilla varandra.
Men ömsesidig hänsyn är nödvändigt.
För de barn jag har kvar.
Jag jobbar på det.
Och du?
Hej, vännen. Ta för dig.
Daphne tar en kir men jag håller mig till Chablis.
Vad är det?
Nico kom till mig förut.
Jag tror...
Jag tror att det vore bäst om det kom från dig, Cassandra.
Det blir bra för oss, Daph.
Du borde ha berättat det.
Jag undrade vad vi hade för alternativ. Raafi sa...
Jag märkte nog hur du utnyttjade Raafi.
- Daphne... - Det var uppenbart.
Sen gömde du dig.
Och jag fick veta sist, som vanligt.
Mitt huvud kommer att explodera!
Lyssna! Titta på mig!
Du måste sluta tänka känslomässigt och börja tänka rationellt.
Okej?
Pappa var inte min far, Nico.
- Det väcker jävligt mycket känslor! - Nu räcker det!
Nu åker vi.
Nu åker vi hem.
Hur var det att vara enda barnet?
Det var jag inte när jag flyttade till Jeff.
Vi brukade spela varandra spratt.
- Herregud, minns du? - Ja.
Hon förfalskade min lott. Jag trodde att jag hade vunnit 30 miljoner.
Jag gick dit och fick nästan en hjärtattack.
Jag skämdes en liten stund.
Nico!
Ursäkta att jag stövlar in så här.
Er hushållerska sa att ni var här. Jag vill inte förstöra er middag.
Jag hoppas kunna förbättra saker.
Har du nåt att säga eller...?
Det finns inget lätt sätt att säga det här.
Constantine Clios är min biologiske far.
Om du tycker att det här är ett roligt skämt är du sjuk.
Min mor och Constantine var ihop långt innan han träffade dig, Irina.
Skitsnack.
Nej. Blodprovet kommer att bevisa det.
- Vi är bröder, Christos. - Bäst att du går.
- Lugna er. - Det är fel tillfälle... - Jag förstår det.
Jag blev också chockad. Men nu är jag riktigt glad.
Jag är den äldste sonen i familjen... Låt det sjunka in.
Vi kan prata sen.
Förstår du nu?
Vad är det för fel på honom?
Vi var överens!
Du sa att du behövde ett avslut.
Constantine tog ifrån mig min far. Han tog min mor och min flickvän.
Ska jag bara låta alla andra dra nytta av det?
Knappast.
Jag ska ge er några minuter.
Han är ute efter pengar.
Ni vet hur engelska aristokrater är.
Deras hus faller sönder. De har inga kontanter.
Jag tror honom.
- Löjligt! - Christos...
- Hur kan du tro ett enda ord? - Varför skulle han ljuga?
För att han är bortskämd och vill ha uppmärksamhet.
Därför.
Då skulle han inte erbjuda sig att göra dna-test.
Det här är absurt.
Ja, jag menar...
Det är helt absurt.
- Så Adriana har legat med sin bror? - Det är inte sant.
Även om det är det kunde hon inte veta.
- Nej! Han är inte min bror! - Sluta nu.
- Constantine är inte min pappa. - Vad?
Vad sa du?
Negrescu är min pappa.
- Jag trodde att jag hade hört allt. - Vem gör så?
Vad vinner han på att överfalla oss?
Kontroll. Jag vet inte.
Han är egomanisk.
Jag trodde att jag kunde lita på honom.
Värdet på hans verk har tredubblats.
Det lilla emblemet han fick av mig fanns inte bland hans saker.
Hela spektaklet ledde till hans självmord.
Jag antar att det inte är en artighetsvisit?
Du gillar verkligen det här.
Du tänder på kaoset du skapar.
Du och jag är inte så olika, Georgina.
Jag beundrar dig. Verkligen. Du är en av de få jag beundrar.
- Vad tog du från Constantines rum? - Inget.
Vad gjorde du med Constantine när ni var ensamma?
Vad antyder du?
Du dödade honom, eller hur?
Det var snarare min mor som dödade Constantine-
- genom att låta honom ligga där istället för på intensiven.
Varför dödade du Raoul?
Både Constantine och Raoul?
Om det var sant skulle jag vara nån sorts ondskefullt geni.
Komma undan med två mord.
Och polisen vimsar runt som efterblivna sängvätare.
Det kommer ifatt dig, Nico.
Kommer ifatt mig? Med vad då?
- Du bär Raouls emblem. - Det här?
Visst är det fint?
Finns att köpa billigt. Men låt mig inte förstöra det roliga.
Du är en psykopat.
Det var intressant.
Bevisa det.
Text: Åsa Tålig www.sdimedia.com