Camlann cirka 520 e.Kr.
Nej, far!
-Varför? -Jag var aldrig god nog för dig.
Se på dig nu. Den store Arth-yr!
Bara en svag dödlig. Morganna hade rätt.
Du kommer att dö med din falska stolthet. Du är endast ruttnande kött!
Jag är Arth-yr Ddantgwyn. Din kung, för tusan!
Och du är inte min son.
Det är dags.
Ers nåd.
-Res mig upp. Res mig upp! -Det är över, sir.
Över? Det är inte över förrän jag säger att det är över.
-Saxonsvin! Res mig upp! -Vi har segrat, ers nåd.
Dagen är vår.
Vatten.
Mordred?
-Var är Mordred? -Han är död, ers nåd.
Jag såg henne igen.
-Ers nåd? -Damen. Jag såg henne igen.
Bedivere...
Min mest lojale vän.
Jag anbefaller dig min sista order.
Ta Excalibur...
...tillbaka till sjön.
Den får inte längre vara en ondskefull kraft.
Ja, ers nåd.
Den finns en annan...
Ers nåd?
Översättning: Karin Hagman www.ordiovision.com
Himmelske Fader, ta Ditt svärd.
Skydda Dina barn.
Och lär oss fredens och ödmjukhetens dygder.
Herre, jag har sett Din storhet och Ditt offer med egna ögon.
Arth-yr, du var den utvalde.
Mylady.
De oskuldsfullas beskyddare.
Må de som besitter Excalibur bli lika tappra-
-och rättfärdiga som min konung.
Tillåt inte ondskan att samla kraft.
Viroconium 19 år senare
Sir Kay. Drick.
Sir Kay?
Det har jag inte hört på...
19 år.
...19 år.
Lämna mig att dö, för tusan.
Se så, gamle vän, det kan jag inte göra.
Varför inte? Se på mig, jag ruttnar inifrån.
-Det här är mitt straff. -För vad?
-För allt spillt blod. -Nej.
Vi gjorde allt vi kunde för vårt folk och vår kung.
Till vilket syfte? Se på oss! Vi är främlingar i vårt eget land.
-Övergivna att ruttna i vår egen skit! -Ja, jag vet.
Men vi lyckades hålla saxarna borta från Viroconium.
-Och vi har haft 19 år av fred. -Men hur länge håller den?
De rycker redan framåt i öster.
Åt helvete med förbannelsen!
-Låt mig hämta hjälp hos Merlin. -Nej!
-Håll den dåren borta från mig. -Men han kan hjälpa.
Hellre dör jag.
Gå, min vän. Gå. Låt mig vara i fred.
Nej, nej!
Spara det där åt dina kristna vänner.
Gå nu. Gå och låt mig dö i fred!
Gå.
Gå!
Adjö, gamle vän.
Fort. Gå nu, om han tar dig blir du hängd.
Ja, frun.
-Vakterna kommer! -Var är Harry?
-Han bad dig möta honom vid trädet. -Min dam, nöjet var helt på min sida.
Det tror jag nog inte.
Fort, gå!
Halt!
-Gamle man! Åt vilket håll sprang han? -"Gamle man"?
Hörde du inte vad vi sa?
-Jag såg inget, pojk. -"Pojk"? Jag ska allt visa dig...
-Vad har vi här då? -Du attackerade en vakt.
-Det innebär dödsstraff. -Jag är obeväpnad.
Inte vi.
Marius!
Nej, Lucius!
Vem är du?
Ta med honom. Vi skyller på honom att vi inte fångade tjuvarna.
Lord Antonius kommer säkert på ett passande straff.
-Om han överlever natten. -Om du överlever natten.
Den här.
Låt evigt liv råda i betraktarens ögon.
Livet som är berikat av ungdomens blod.
Och människans själ.
Kristi graal. Livets storhet.
Herre, som tack för Din gåva...
...ger jag Dig livets offer.
Kristi blod.
Min son...
Drick från livets kalk.
Gå.
Ställ dig framför mig, lord Antonius.
Saxarna är nervösa, Antonius.
De tror inte att du klarar av att ena arméerna.
Njuter du av den ställning som jag har tilldelat dig?
-Givetvis, ers höghet. -Varför prövar du då mitt tålamod?
-Har du hittat Gudsstenen? -Vi var upptagna med guldsituationen.
Guld... Guld har inget egenvärde.
Men den ordning och underkastelse den medför är ovärderlig.
-Ja, ers höghet. -Hur mycket har du förlorat?
Jag lovar att få tillbaka pengarna. Vi vet vem den skyldige är.
Hur mycket, frågade jag.
Vi uppskattar det till 350 guldmynt, ers höghet.
Ni uppskattar? Jag förstår.
Hur kommer det sig att ni bara kan uppskatta, Antonius?
-Har vi inte en revisor? -Det stämmer, ers höghet.
Men han var inblandad i stölden.
Du har tre dagar på dig att hitta honom och guldet.
Tre dagar, ers höghet? Men det är...
Ja, ers höghet.
Gott så. Gå nu.
-Lord Antonius! -Ja, ers höget.
-Gör mig inte besviken igen. -Nej, ers höghet.
Upp med er, fyllbultar! Kom igen!
Vad har jag sagt om det här? Jag måste alltid städa upp efter dig.
-Sluta tjata, Lilly. -Jag förbannar dagen du träffade honom.
Låt mig vara ifred.
Hur länge har vi varit utslagna?
-Ingen aning. -Kom, vi måste gömma undan det här.
Har man sett? Vad har vi här då?
Ta honom!
-Vad är det som händer, Owain? -Håll truten!
Inte ännu en gång. Jag tappade bort dig igår kväll.
-Men inte en gång till. -Låt honom vara!
-Oroa dig inte. Mamma räddar dig. -Hon är inte min mor.-Släpp mig!
-Det är alltså du som ställt till det? -Owain har inget gjort. Det är Harry!
Harry, alltså? Revisorn.
Ja, han är minsann i knipa.
Oroa dig inte, du var ju hans medhjälpare.
Vi får se vad hans nåd tänker göra.
-Vad är han skyldig till? -Håll mun, sköka!-Ta ut honom!
Hur mycket kostar det att gå hela vägen med mig?
Det kräver allt guld i världen! Stick härifrån nu! Ut!
Du.
Jag känner igen dig. Hur är det fatt?
-Sir? -Far åt helvete!
Min konung...
-Va? -Min konung, jag...
Jag tar den.
Drick lite.
Vakter!
Han behöver vatten härinne. Vatten.
Sätt dig ner och håll käften!
Bort från mig!
-Hur gjorde du det där, gamle man? -Kalla mig det igen så ska jag visa.
Ursäkta.
-Nå? -Vad då?
Hur gjorde du?
-Ett trick jag lärde mig för länge sen. -Var du soldat?
Ja, det kan man säga.
Vi är ett utdöende släkte.
Jag hoppas att anledningen till att du är här är värt det.
Min vän Harry tyckte att vi skulle stjäla pengar från lord Antonius.
Och hindra honom från att bilda allians med saxarna.
Jag sa att det inte var nån bra idé, men han lyssnade inte på mig.
Det är alltså sant.
Vi ger alltså upp vårt land.
Jäklar! Vi som har kämpat mot dessa svin i många år.
Du var alltså soldat?
Jag var riddare.
-I Arth-yrs hov? -Ja.
Vad heter du?
Bedivere.
-Och du? -Owain.
Jag känner till er. Riddarna.
Jag trodde att det bara var sagor.
Ända sen jag hörde om er första gången har jag velat bli riddare.
Jag vill kämpa för ett gott syfte.
Vad är då det goda syftet, pojk?
Jag vet inte.
Din mor...
...skulle ha varit väldigt stolt över dig.
-Det vet jag inget om. -Va?
Jag vet inte vem min mor är.
-Din far? -Samma sak.
Hur gammal är du, pojk?
Nitton år. Hur så?
Se på mig. Herregud, se på mig! Se på mig!
-Va? Släpp mig! -Se på mig, sa jag!
För helvete, se på mig!
Det finns en till...
-Det finns en till. -Va?
Jag vet vem du är. Jag vet vem du är!
Nej!
Sätt dig ner, gamle man.
-Förlåt mig, ers höghet. Merlin! -Sir Bedivere!
Leta upp Merlin!
Du är alltså hunden som stal från mig?
Har du nån aning om vad du har ställt till med?
-Var är resten av pengarna? -Det finns inget mer.
Det är bara hälften av vad som stals.
Varför är du intresserad av ett gammalt as som henne?
Jag förstår det inte. Hon är en värdelös hora!
Låt henne vara!
Men du har misslyckats. Din gärning har bara orsakat mer skada.
Skatterna kommer att fördubblas och du kommer att dömas till döden.
-Det får du inte! -Jag gör som jag behagar.
Du kommer att bli hågkommen som byrackan som svek sitt folk.
Vakter!
-Gör er av med honom. -Jag svär vid Gud på att hämnas.
Du verkar ha fått nog. Några sista ord?
Ja. Du står högst upp på min lista.
Arth-yr!
-Det ser ut att bli oväder. -Nu går vi.
-Hej, Owain. -Hej.
Du behöver inte vara rädd.
Är du Gud? Är jag död?
Det beror på vad du vill.
Vad är det?
Det här är Excalibur. Hon tillhör Arth-yrs arvinge.
Arth-yrs arvinge?
Sök i ditt förflutna, Owain.
Du har hållits gömd för att kunna utvecklas utanför slottets murar.
Skyddad från krigets faror.
Gömd? Var? Vilket slott?
Du är son till Arth-yr Ddantgwyn, britternas kung.
Du måste nu inta din kungatron och leda ditt folk till säkerhet och fred.
Det här är ditt öde.
Excalibur skapades för att bli fredens väktare.
Det får inte användas i onda syften.
Jag anförtror dig med detta svärd.
Använd det för att skydda ditt folk och besegra ondskan.
Bedivere... Vänta!
Hur ska jag gå tillväga?
Jag är ingen stridskämpe. Hallå?
Hallå?
Sir!
Ursäkta! Jag hittade er liggande här och trodde att något var fel.
Fel?
Är jag i himlen?
Det var visst en tuff natt. Vad heter ni?
-Vem är ni? -Owain.
Ni måste vara försiktig. Ni kunde ha drunknat.
Det var inget dåligt svärd.
-Får jag...? -Visst.
Så vackert.
Jag blir visst svagare på gamla dar.
Vad i helvete! Hur lyckades ni få det att fastna där?
Du vet, en tuff natt och så.
Lycka till. Det kommer att krävas en hel armé för att få ut det.
Klarar ni er?
Ja, tack.
Jag önskar jag vore ung igen.
Min konung!
Res dig, gamle man. Jag är ingen kung.
Jag är din vän.
Vem där?
-Gå innan du möter samma öde. -Jag känner igen honom.
-Det är hunden från igår. -Va? Nej...
-Det är ett spöke. Titta på hans svärd! -Håll truten, din idiot!
Ta honom!
Sprid ut er!
Använd det för att skydda ditt folk.
Och besegra ondskan.
Lucius! Lucius!
Kom tillbaka, din jävel!
Jag trodde att vi gjorde slut på dig igår.
Jag sa ju att jag skulle komma tillbaka efter dig.
-Kom in! -Ers nåd, vi hittade byrackan.
Vi dödade honom och sen hittade vi honom igen. Han var oskadd.
-Han hade sitt svärd och slaktade oss. -Tyst! Sluta prata.
Du är en tränad vakt. Hur många år har du varit i tjänst?
-Fem, ers nåd. -Varför ljuga då?
Tystnad!
Omöjligt.
Jag vill ha svärdet, Antonius. Det får bli din gottgörelse.
-Vad heter du? -Lucius, ers höghet.
Lucius.
Skulle du säga att du har svikit mig?
-Ers höghet... -Ja eller nej, Lucius?
Ja, ers höghet.
Jag gillar dig, Lucius.
Nu går vi.
Hej, byracka.
Du har visst förlorat en vän, men vunnit en allierad.
-Svärdet tillhör inte dig. -Är det ditt?
Nej, det är mitt.
Jag är Mordred, son till Arth-yr.
Det är även jag.
Vakter! Ta svärdet.
Så...
Du är alltså brodern jag aldrig hade. Du är inte svärdet värdig.
-Ska inte du vara död? -Ska inte du det?
-Du är inte kung. -Och du är det?
Kanske det. Jag känner till dina planer att ansluta till saxarna.
Du är visst son till Arth-yr.
Du har samma barmhärtighet i dig.
Den kommer att bli din död, broder.
Mor!
-Varför... -Tystnad!
Jag har...en bror!
-Jag har aldrig sett dig dricka förut. -Det betyder inte att jag inte gör det.
Du sa att du inte visste vilka mina föräldrar var. Är det sant?
Jag har alltid gjort mitt bästa för att beskydda dig.
Du blev lämnad på trappan där. Helt inlindad i linnetyg.
Jag slängde nästan ut slaskvattnet på dig.
Du grät i flera dagar. En riktig plåga.
Det är du fortfarande.
Jag ville aldrig ha barn själv.
Men det var något särskilt med dig. Något speciellt.
Och när du öppnade ögonen och log mot mig första gången...
...kunde jag inte släppa taget om dig.
Du är måhända inte från min kropp...
...men jag är din mor.
Vet du vilka mina föräldrar var?
Ja.
Jag vet allt.
Igår kväll slog vakterna ihjäl mig.
Käre pojke!
Sen vaknade jag upp vid sjön.
Jag var död. Sen såg jag henne.
Vem?
Damen.
Hon sa att jag är kung.
-Och att jag måste skydda folket. -Men du är ingen slagskämpe, Owain.
-Tack. -Jag vill bara inte förlora dig.
Det finns alltså en till? En oäkta son som delar blodsband med Arth-yr.
Merlin behövde Arth-yr för att få en arvinge-
-som kunde uppfylla profetian.
Precis som jag.
Arth-yr var känd för att besöka horhus. Han måste ha gömt undan barnet.
När jag såg profetian var det Arth-yrs son som höll i Excalibur.
Då trodde jag att det var du, min son.
Men det var det inte. Eller hur?
Han får inte inse vilka krafter han besitter.
Merlin! Jag visste det!
-Hittade du pojken? -Ja.
Vi måste agera snabbt.
Hämta de där två.
-Ta henne. -Nej, snälla!
Lägg henne på stenhällen.
Om du vill se din syster levande gör du precis som jag säger.
Det här är Ada. Hon ska bo hos oss några nätter. Gör du i ordning ett rum?
-Var är dina saker? -Jag äger inga.
-Får jag slå mig ner? -Varsågod.
-Vad för dig till dessa trakter? -Jag har ärenden och är på genomresa.
-Fortsätt. -Det är allt.
Det är inte säkert häromkring. Du kan hamna i rejäl knipa.
Nu dröjer det inte länge till.
Så...var kommer du ifrån?
Ganska långt härifrån.
Jag har aldrig hört namnet Ada förut.
Det är vackert.
Visa mig mitt rum.
-Vad sjutton har du råkat ut för? -Flickan, Ada. Var är hon?
Jag har inte sett henne. Skrämde du iväg henne?
Hon har inte betalat!
Jag har svärdet. Släpp henne nu.
Släpp henne!
Du har skött dig utmärkt och för det kommer du att bli belönad.
Ge mig nu svärdet.
Jag gjorde som ni sa.
Släpp henne!
-Nej! -Vakter!
Du är fri.
Gå nu, innan jag ändrar mig.
Vakter! Släng ut henne.
Excalibur...
-Var är svärdet? -Förlåt. Allt är mitt fel.
Morganna sa att jag var tvungen att ta svärdet, annars skulle min syster dö.
Och din syster?
Vi måste hitta svärdet annars är vi alla i fara.
Tror du att du kan hjälpa mig?
Du måste visa mig vägen.
Stanna.
-Den här vägen. -Vänta!
Det är något där.
Ada. Spring...nu!
Jag har väntat på dig.
Tack, Jakarr.
-Ers höghet. -Du måste vara Merlin.
-Har du hört talas om mig? -Ja. Bedivere.
Min gamle vän Bedivere. Hur mår han?
Jag förstår.
Din stackare.
Kom, följ mig. Vi har inte mycket tid på oss.
Te, kära du?
Mordred har du ju redan träffat. En elak varelse.
Maktgalen och dessutom ond.
-Du menar min bror? -Ja, bror! Halvbror.
Men han är död.
Din far begick samma misstag. Så länge de har den heliga graal kan de inte dö.
Den kan till och med väcka upp de döda.
Den här kommer ni att gilla. Ser ni?
Den kallas Gudsstenen. Visst är den fin?
Hur var det med graalen? Du sa att den kunde väcka upp de döda.
-Men det är inte naturligt. -Det var inte heller hennes död!
Snälla, hjälp mig!
Din far satt på exakt samma ställe.
Det här är din fars anteckningar.
En väldigt skarpsynt elev. Min bästa.
Min vän i många år.
Jag borde ha sökt upp dig tidigare och tagit med dig till sjön.
Men Morganna kunde förutspå det.
-Är det möjligt? -Jag har aldrig försökt. Det är fel!
Jag måste försöka.
Jag visste att han inte skulle hålla sitt ord även om jag gav honom svärdet.
Se så, lilla vän. Det är inte ditt fel. När man har med ren ondska att göra...
...har man inte många valmöjligheter.
-Vad är det för graal? -Det är Kristi kalk.
Det sägs att den som dricker ur den dricker Kristi blod.
Det ger liv och ungdom.
Graalen hittades först av din far.
Morganna stal den genom att hypnotisera kungen. Hon är en slug och vidrig häxa.
Nu gömmer hon sig med sin son och försöker hitta livets tre fyrbåkar:
Graalen, Excalibur...
...och den här.
Hon skulle göra vad som helst för att lägga sina ruttnande händer på den.
-Vad händer när man har alla tre? -Livets undergång.
Stenen gör att jag kan gömma mig med hjälp av illusioner och uppenbarelse.
Ni har redan träffat min vän.
Jag ser det Jakarr ser.
Jag använder vargen, hon använder ormen.
-Hur är det med svärdet? -Excalibur är mer än blott ett svärd.
Det är en gåva från Sjödamen- och format av tusen krigares klingor.
-Sjödamen? -Ja! Sirenen. Damen i sjön.
Morganna berättade om en uppenbarelse.
Hon siade att Arth-yrs son erövrade världen med alla tre tjuskrafter.
Jag borde han insett att hon planerade något. Hon vill ha makt!
Enda sättet att få det var att lura Arth-yr att ge henne en son.
Och därigenom kom Mordred.
Jag tänkte ut en egen plan... och där är han.
Vem var min mamma?
Hon valdes ut på grund av sitt vänliga hjärta.
Strax efter förlossningen blev hon sjuk och kunde inte ta hand om dig.
Hon kom till mig och bad mig ta hand om dig.
Det var sista gången jag såg henne vid liv.
-Har ni hittat dem än? -Vi har sökt i värdshus, byar, grottor.
Fortfarande inga tecken. Min konung, armén inväntar er order.
Samla ihop dina mannar och möt mig vid porten.
-Generalen! -Ja, ers höghet?
Jag litar på att du når bättre resultat än din föregångare.
Några tecken?
Inte än.
Men det dröjer inte länge nu. De kan inte gömma sig längre till.
De har en dag på sig, sen sätter jag världen i brand!
Tålamod, min son.
När jag väl har Gudsstenen kan du göra precis vad du vill.
-Ska du inte prata med honom? -Det ordnar sig.
Det är mycket att ta in på en gång. Du verkar inte särskilt överraskad.
Jag har hört allt av häxan redan.
Jag borde egentligen inte berätta det här för dig.
Chansen att rädda din syster är liten.
Ju längre tid som går desto svårare för henne att hitta ljuset.
Det här handlar om svart magi. Den är oförutsägbar.
-Men ni har båda två starka hjärtan. -Jag måste gå.
Owain, min syster har fortfarande en chans, men vi måste gå nu.
Vänta!
Här! Ta de här!
Du har förtjänat att bära din fars vapen.
Följ med oss.
Jag är en enkel match för Morganna.
Vi känner varandra för väl. Hon kan räkna ut vartenda drag jag tänker.
Det är därför jag har väntat på dig, min kung.
Varsågod.
Det var mitt på slagfältet. Inget trolleri, bara en stark klinga.
Jag anförtror Gudsstenen åt dig.
Förstå betydelsen av den.
Om de tar den...
...har allt detta varit förgäves.
-Jag vet inte hur man använder den. -Stenen gör det du ber den.
Andas, kära du. Andas. Ta kontroll över den.
Nu måste ni gå. Jag önskar er all lycka.
Det är inte det starkaste svärdet som segrar, utan det starkaste hjärtat.
Hur blir det med dig, Merlin?
Min konung.
Ända sen jag såg in i dina barnögon visste jag att det fanns gott inom dig.
Ett stort ansvar vilar nu på dig.
Ett ansvar som ingen annan klarar att ha. Det är ditt och endast ditt.
Allt du ser framför dig är ditt.
-Regera med fromt hjärta. -Jag lovar.
Adjö, mitt barn!
De är här!
De har Gudsstenen!
Var är hon?
Det är för sent.
Gå.
-Var är hon? -De bar bort henne längs korridoren.
Det finns fortfarande tid. Spring!
-Vi ses igen, broder. -Det blir dina sista ord.
Ge upp och jag ska vara barmhärtig.
Ge mig graalen och jag ska återväcka din älskade syster.
Jag har lyssnat på dina löften förut, häxa. Nej!
Dags att dö, broder.
-Brinn i helvetet! -Mor!
Kristi kalk, du har gåvan att ge evigt liv.
Ada!
Ta hand om henne.
Genom mitt ämbete tilldelat av Herren vår Gud utnämner jag dig-
-till kung Owain Ddantgwyn, härskare över land, beskyddare av folket-
-och väktare av vår tro.
Svär du att upprätthålla dessa löften tills du dör?
Jag svär.
Min konung.