[těžké dýchání, chrčení…]
[vydechnutí]
[otevírání dveří]
[lékař] Odstoupit.
Odstoupit.
[lékař] Konec.
[lékař] Prezident Zápotocký zemřel ve tři hodiny padesát dva minut.
[zvonění telefonu]
Soudruh prezident právě zemřel.
[bití zvonu…]
[smuteční hudba z rádia…]
[rádio] Komunistické srdce přestalo bít
a ústa vyřkla poslední lidské slovo.
Srdce, jež bilo za všechen lid.
[smuteční hudba z rádia…]
[rádio] Ten smutek, toť víc než pouhé hoře.
Ten smutek, toť víc než pouhý žal.
Jak by se vylilo celé moře.
Jak by se světadíl odpoutal.
[odemykání]
[pomocník] Máte všichni lahvičky?
[Jan] Pojďte se mnou.
- [Jan] Dobré ráno. - [pacienti] Dobré ráno.
- [Jan] Jak se cítíte? - [muž] Zatím nic moc.
Pak se na vás podívám.
- [Jan] Dobré ráno. - [sestry] Dobré ráno.
Tak ukažte.
[sestra] Zlepšuje se to. Ale horečka vůbec neustupuje.
Nechce skoro nic jíst.
[sestra] Pšt. No, no, no. Pšt.
Za tenhle žlučník by měl jít pan doktor sedět.
Kretén.
Pokračujte s obklady z heřmánku a kontryhele.
Ano.
Budete v pořádku, paní Svatoňová. Věřte a bude líp.
[sestra] Vydržte, já si to jdu připravit.
Dobré ráno.
[nesrozumitelné hlášení místního rozhlasu…]
[pomocník] Ukažte.
- [pomocník] To má bejt čirý. - [muž] No jo.
Já vám dám tuhle. Dejte mi 15 korun.
- [muž] Počkejte. - Támhle se dojděte vymočit.
Dobrý den. Tak pojďte, ukažte.
V pořádku, můžete. Další.
Výborně.
- To si utřete, tu pusu. - Pardon?
To si utřete. Pan Mikolášek nesnáší nalíčený ženský, to by vás vyhodil.
[pomocník] Skleničky!
Ano. Ano.
Čirá ta sklenička musí bejt! To vám neřekli?
- Nemám jinou. - Skleničku vám dám. 15 korun.
- Tolik? - No, 15 korun.
Jenom jeden?
Zbytek zase zadrželi na překládce.
A zase o vás píšou samé kraviny.
[pomocnice] Tak dva ještě. Pojďte. Ještě poslední ale už, jo?
[slovensky] Mám dvakrát padesát vzorků.
Pošťačka říkala, že zbytek zadrželi na překládce v Praze.
Aspoň začneme dřív ordinovat.
[Jan] Muž, 38 let.
[Jan] Chronický zánět dolních cest dýchacích.
Užívat směs číslo tři po dobu pěti týdnů.
Teplé zábaly a obklady z husího sádla.
Dvojka. Žena, 56 let.
[klapání psacího stroje]
Písek v ledvinách.
Užívat směs číslo jedna
a denně vypít aspoň tři litry vlažné vody s odvarem z petržele.
Trojka. Žena,
62 let.
[dunění, hučení…]
Tady už nepomůžeme.
- Co mám napsat? - Napiš tam, co chceš.
Slinivka.
Ze vzorku
není možné
stanovit diagnózu.
Doporučujeme
urychleně
navštívit
odborného lékaře.
Umře dřív, než si to přečte.
[Palko] Můžu jim říct, že ti dnes není dobře.
[Jan] Další vzorek.
- Všem pomáháš, a na sebe… - Muž, 54 let.
[jemná hudba…]
[pomocnice] Pane, tady nemůžete takhle chodit.
Musíte počkat na číslo.
[jemná hudba…]
[jemná hudba, klapání psacího stroje…]
[Jan] Trpíte silnými výtoky. Že je to tak?
Dokud se toho nezbavíte, do jiného stavu nepřijdete.
Náš pan doktor říkal, že jsem neplodná, že děti mít nemůžu.
Říkal váš pan doktor?
[Jan] Postavte se, prosím.
Jste mladá, silná, ve vás je spousta života.
Pan doktor je vůl.
[otevření dveří]
[křičí] Co sem lezete? Nikdo vás nezval!
Budete si dělat výplachy z bylin.
A tohle mazat dvakrát denně.
Kam mazat?
Vašemu muži na přirození. Je to směs tymiánu a dubové kůry.
[Jan] Jestli vás nepřestane podvádět,
toho dole se nezbavíte nikdy.
[Jan] Byliny si vyzvednete u sestry. V čekárně.
Číslo 38.
[muž] Něco jsem vám přinesl.
[hekání]
Máte moč?
[Jan] Nebolí vás palce u nohou?
[muž] Ani mi to nepřipomínejte.
Bolí to jako čert.
[Jan] Musíte přestat jíst maso.
Každý sousto, co spolknete, se vám usadí do kloubů.
Máte dnu. Za chvilku prsty neohnete.
- Ale já jsem řezník, pane doktore. - [Jan] Nejsem doktor.
Budete si muset vybrat.
[Johana] Chceš, abych si klekla?
[Jan] Klečet se má jen v kostele, Johanko.
Tak mi řekni, co mám udělat, abys mě poslouchal.
Všechno už jsi přece řekla. Pojď jíst.
Vždyť ty peníze nejsou pro mě.
Jsou pro tvoji neteř.
[Johana] Nechtěla se mnou ani jet, jak se tě bojí.
Já ti to budu splácet, přísahám.
[Palko] Paní Johano!
Paní Johano, počkejte.
Tohle je pro vás.
To od vás nemohu přijmout. Jste moc hodný, děkuju.
Ne, to není ode mě.
Váš bratr je pro vás připravil už včera.
Proč nás musí vždycky takhle ponížit?
[Jan] Ukaž.
- [Jan] Můžeš ji zvednout? - [kluk] Hm.
Tak ji zvedni.
Aha.
A ruku?
Dobrý.
[pláč miminka]
- Podržím vám ji. - Děkuju pěkně.
Myslím, že to není obrna.
V nemocnici říkali, že má nohy pokroucený od obrny.
A já říkám, že kluk musí na sluníčko. Na dlouho.
- Chybí mu vitamín D. - Aha.
[Jan] Jeďte s ním k moři.
Pane Mikolášku, kde bych na to vzala?
Muže mi zavřeli, ani nevím, kde je.
Dostanete mastičku na prokrvení a uvolnění svalů.
A budete s ním cvičit.
Tady máte na to moře.
- Děkuju. - To ne, prosím vás! V žádným případě.
Děkuju. Děkuju.
- Je moc hezká. - Děkuju.
[žena] Adámku.
[jemná temná hudba…]
[Palko] „Deset neuvěřitelných kapitol o Šarlatánovi.
Navštívili jsme ordinaci rádoby slavného věštce z moči,
Jana Mikoláška z Jenštejna.
Tento příživník, zneužívající dělnickou třídu ke svému obohacení,
si vozí zadek v americkém autě,
pije šampaňské a vysmívá se spravedlnosti.
V Jenštejně vás nevyléčí, zato vás spolehlivě okradou.
Jak dlouho ještě budeme trpět tento vřed v komunistickém těle?
Jak dlouho bude šarlatán ordinovat své bejlí naivním babičkám?“
[Jan] To už by nám stačilo.
[árie z Rusalky…]
[Palko] „Bojte se, Mikoláškové a vám podobní!
Lidově-demokratická spravedlnost vám už brzy podá lék, jaký zasloužíte.
Vězení!
[árie z Rusalky…]
[pomocník] Stojí tam už třetí tejden. Každej večír stejný auto.
[Jan] Na ulici může parkovat, kdo chce.
[árie z Rusalky…]
Proč se tak bojíš penze?
Hm?
Necháš si pár záhonků s bylinkami a dají ti pokoj.
[pomocník] Moje řeč, vašnosti.
Dyť nemáte zapotřebí nechat se špiclovat.
[řinkot příborů]
[árie z Rusalky…]
[vypnul gramofon]
Já… Já jsem nechtěl pána urazit.
[jemná temná hudba…]
[Jan] Zastav tady.
[jemná temná hudba utichá]
[zpěv ptáků…]
[Palko] Tak už nám zbyli jen dva pacienti.
Potom bysme mohli jet do města na večeři, co?
Tolik dobra v jednom listu.
Pro koho vlastně?
Chci jet domů.
- [šeptem] Jane. - Co je?
Je tu někdo z ministerstva.
Dobrý večer.
[Jan] Co si přejete?
Vy si mě nepamatujete?
- [Jan] Odkud? - Byl jsem u vás.
[Palko] Denně tady máme dvě stě pacientů.
Mrázek.
[Jan] Ledviny?
Akutní selhání v jednapadesátým. Poslal jste mě rovnou pod kudlu.
Zůstat doma, tak prdím do hlíny.
Měl byste zmizet, pane Mikolášku.
A rychle. Můžu vám sehnat pas.
- [Jan] Já vám nerozumím. - Ale rozumíš.
Zažádal jsem si o znárodnění.
- [muž] Máte v cizině spoustu přátel. - Můžu dojíždět na středisko.
Pane Mikolášku, Bezpečnost zahájila vyšetřování vaší osoby.
[Jan] To je nesmysl.
Mám s ministerstvem zdravotnictví
i vnitra velmi dobré vztahy. Léčil jsem prezidenta Zápotockého.
[muž] Prezident je po smrti. Žádné dobré vztahy už tam nemáte.
[Jan] Já jenom léčím lidi.
- [povzdech] Vy mě nechápete. - Ne, vy nechápete mě!
Ty lidi mě potřebují.
Teď jsme vyrovnáni.
Hodně štěstí.
[heknutí]
[jemná temná hudba…]
[voják] Psal, že pije ten čaj od tebe.
Ruka ho už nebrní, ale zase ho bere ten pajšl.
Prej ho kvůli blití ani neodvedli. Nepochopil, že si to má mazat.
[německy] Mikolášek, Pitha, Lauda, ke mně!
Honem, rychle!
Jděte ven!
[ržání koní]
[voják prosebně, slovensky] Nechtěl jsem to udělat!
Prosím vás, nedělejte to.
[německy] Do řady!
Připravit!
To přece neuděláte!
- [německy] Zamířit! - Kamarádi!
[německy] Řekl jsem zamířit! To je rozkaz!
[německy] Poslední šance!
- [německy] Zamířit! - [voják prosebně] Kamarádi!
[výstřel, pád těla]
[německy] Pal!
[střelba, nabíjení…]
[tlukot srdce…]
[tlukot srdce utichá]
Promiň,
ale už stokrát jsi mi to říkal.
Stokrát už lidi přečetli Bibli, a nepochopili nic.
Máš pacienty v Chicagu.
Prosím tě, dovol mi, abych jim zavolal.
Nejtěžší trest je možnost volby.
[dýchání…]
Honzo!
[výbuch]
[výbuchy]
Hezký, moc hezký.
Před válkou jsi neuměl svázat ani ředkvičky.
[Jan] Odpoledne budeme řízkovat muškáty.
Matka chce, abys s námi v neděli vyrazil na Svatou horu.
- Zůstanu v obchodě. - Může zůstat Alois.
Pomůžu Johaně se zalíváním.
Od rána kňučí, že ji zas bolí noha.
- [otec] To jí přece nemůžete udělat. - [lékař] Věřte mi, zkusil jsem všechno.
Sněť se už ale dostala příliš daleko.
Amputace jí zachrání život.
[matka vyděšeně] Amputace?
[lékař] Napsal jsem vám doporučení.
Profesor Keitel je můj dobrý přítel a skutečný odborník.
Je to nejlepší chirurg v Praze.
[lékař] Tady už nejde o nohu.
Jde o její život.
[chrápání…]
[jemná hudba…]
[Jan] Stejně ti tu nohu uříznou.
Tak co ti na ní sejde?
[Johana] Proč seš tak zlej?
[Johana] Přestaň, to nemůžeš.
[Johana] Jau!
Prosím, jdi pryč.
[bití zvonu…]
[hekání]
[pomocník v dálce] Skleničky! Máte všichni? Ukažte!
[bití zvonu…]
[zpěv ptáků…]
Ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého.
Amen.
[hekání]
- [Jan] To všechno jsou příbuzní? - [žena] Ano.
[slovensky] Teda ne. Tohle je můj starej. Trpí na křečový žíly. Je mu 43.
A tohle je jeho matka. Tý je 70.
- [Palko] A těch osm dalších? - To vám říct nemůžu.
[Jan] Budete muset. Potřebuji znát pohlaví a věk všech pacientů.
Tahle, ne, tahle je naší soudružky od předsedy družstva.
A tyhle žen z kravína.
Oni by mě jinak nepustili.
I když říkali, že jste jen podvodník a šarlatán.
Prej to psali i v novinách.
Ale já jsem o vás, pane Mikolášku, hodně slyšela.
Samou chválu. Jako na Panenku Marii.
Jenštejn nabídl, že odkoupí dům a zřídí tu obecní školku.
O tom nic nevím.
Protože to vědět nechceš. Čekáš, až tě zavřou.
[Jan] Váš muž trpí na srdce. Asi nedomykavost chlopní.
Proto ho trápí žíly na nohách.
[Palko] Vždy jsi chtěl žít v přírodě. Odstěhovat se někam daleko.
Předepíšu mu pohanku a černou jeřabinu.
A co já?
Co mám dělat já?
Sbal si kufry a odjeď.
Vážně to chceš?
Ano.
Tchýni koupíte směs číslo tři na dýchací cesty.
A zakážete jí kouřit.
Panebože.
[vyděšený křik Johanky] Ne!
Ne!
[vyděšený řev Johanky] Ne!
- [sestra] Musíte nám pomoct. - [Johanka] Ne!
- [otec] Johanko! - [matka] Johanko, prosím!
- [Johanka] Já nechci! - [otec] Johanko!
- [otec] Bude to dobrý. - [Johanka] Ne!
Všecko bude dobrý. Musíš být statečná.
- [Johanka] Já nechci! - [otec] Bude to dobrý.
- Tati, prosím, já nechci! - [otec] Buď silná.
Klid maličká, klid.
- [matka] Broučku. - [lékař] Všechno dobře dopadne.
- [matka] Už to bude. - [lékař] Nic nebudeš cítit.
- [matka] Neplač. - [lékař] Éter.
[Johanka s pláčem] Nechci.
[pláč…]
[lékař] Počkejte s tím éterem.
[lékař] No,
no, to
je vážné bezesporu, ale na amputaci to nevypadá.
- [matka šeptem] Zaplať pánbů. - Je to dobrý.
- Jeden, dva prsty, možná. - [matka šťastně] Johanko.
[lékař] Ale i s tím bych ještě počkal.
[jemná hudba s napětím…]
[hekání]
[zvenku štěkot psů…]
Zajistit!
Tak, oblíkat, panstvo! Konec rekreace.
[sestra] To nesmíte! Ti lidé jsou nemocní.
- Kde je Mikolášek? - Asi spí, je noc.
- Kde má ložnici? - Tam.
- [řve] Kde má ložnici? - Tam!
Za deset minut ať jsou všichni dole. Je to jasný?
Vstávat!
Starej zmizel.
Svině komediantská.
[naříkání ženy]
[tajný] Berte je dolů.
Kde je Mikolášek?
Vaše jméno?
A vaše?
Jak se jmenuješ?
František.
Palko.
Zatýkám vás jménem republiky.
Kde je Mikolášek?
Já nevím. Pán bude asi v zahradě.
V zahradě. V noci. Děláte si ze mě prdel?
V ordinaci jste se dívali?
Kde je ordinace?
Jan Mikolášek?
Státní bezpečnost. Zatýkám vás jménem republiky.
Proč?
Zajisti veškerou evidenci, kartotéky a účetní knihy.
No tak mazej!
- [Jan] Kolik máme na zítra pacientů? - Bez keců.
Poštou 150 a…
[Jan] Co to proboha děláte? Budu si na vás stěžovat.
Řekl jsem bez keců. Nastupte!
[temná hudba…]
[blížící se kroky…]
„Věř a víra tvá tě zachrání.“
[vyšetřovatel] Takhle to říkáte svým zákazníkům?
To řekl Ježíš.
Říkám svým pacientům, že víra je půl úspěchu v léčbě.
Víra ve vlastní sílu.
[vyšetřovatel] Máte představu, proč jste tady, Mikolášku?
Byl jsem zatčen už několikrát. Předpokládám, že kvůli udání.
Předpokládáte špatně.
[Jan] Rád bych si zatelefonoval.
Komu?
Pan ministr Ďuriš se u mě nedávno léčil se záduchou.
[vyšetřovatel] Nikam volat nebudete.
Chci, aby tu byl můj advokát.
- Váš advokát. - [Jan] Doktor Finč.
Bývalý předseda advokátní komory. Zastupuje mě už dvacet let.
[vyšetřovatel] Doktor Finč.
Časy se změnily,
pane Zázračný.
Jak to se mnou mluvíte?
Dneska už se nikdo nevyhne spravedlnosti tím,
že si koupí drahýho advokáta.
Já znám svý práva.
Vy už žádný práva nemáte, Mikolášku.
[jemná hudba…]
To jdou všichni k tý Mühlbacherový?
[jemná hudba…]
[hudba utichla]
Rameno.
Zranění z vojny.
- Pořád to bolí. - Moč neseš?
[Mühlbacherová] Kosti máš zdravý, trochu pomalejší ledviny,
ale ani jedno není důvod, proč jsi za mnou přišel.
- [Jan] V noci nemůžu spát. - Tak nespi přes den.
Do zahrady mně ji nehaž, je tam sud.
Co jsi zač?
[Jan] Syn zahradníka Mikoláška z Rokycan.
Já bych se chtěl naučit léčit jako vy.
[Mühlbacherová] Podívej se z okna.
No podívej se.
Tohle bys chtěl?
- Ani v neděli mi nedají pokoj. - Vím, že mám dar.
Ty to víš?
Uzdravil jsem sestře nohu.
[Jan] Budu vám platit.
[Mühlbacherová] Jsou horký.
[Mühlbacherová] Tady si dřepni. Další!
[muž] Pozdrav pánbůh. Posílá mě za vámi náš velebný pán.
[Mühlbacherová] To stačí, pantáto. Co mu je?
[Mühlbacherová] No!
- Nevím. - Tak kde je ten tvůj dar?
Koukni se na něj!
- On umře. - [Mühlbacherová] Bravo. To my taky.
Příští úterý.
Vypadni!
Zmiz, ať tě tady už nikdy nevidím. Rozumíš? Táhni!
[temná hudba…]
[bachař] Návštěva advokáta.
Pojďte.
Zlatohlávek. Jan Zlatohlávek. Já jsem váš obhájce ex offo.
[Jan] Kde je doktor Finč?
Soudruh Finč vaši obhajobu odmítl.
To není možný. Zachránil jsem mu syna.
Posaďte se, prosím.
V tom případě se budu obhajovat sám.
- Pane Mikolášku, já… - Chci odvést!
- Odveďte mě na celu! - [bachař] Klid!
Zřejmě jste nepochopil závažnost situace.
To celé je hloupý omyl.
Za omyl by prokuratura nepožadovala trest smrti.
Prosím?
[Zlatohlávek] Posaďte se.
Je pravda, že jste před čtrnácti dny
ze zaslaného vzorku moče diagnostikoval akutní chudokrevnost?
Denně mám dvě stovky pacientů
a další stovky vzorků poslaných z celé země.
Takže to možné je?
Vedeme podrobnou evidenci, všechny pacienty je možné dohledat.
To už se stalo. V přepisu evidenční zprávy stojí,
že jste předepsal směs tři a také ji nechal na adresu zaslat.
Směs tři posiluje dýchací cesty a tvorbu krve.
Rozeslali jsme jich tisíce.
Protokol hlavní správy SNB v Kopřivnici.
„Vzorek moči patří předsedovi uličního výboru z Kopřivnice Karlu Strouhalovi.
Čaj připravuje v den doručení,
a to pro sebe a pro svého zástupce Josefa Kosíka.
Oba členové KSČ od roku 1947.
Po požití lektvaru v křečích upadají do bezvědomí.
Smrt nastává při převozu do ostravské nemocnice.“
To je nesmysl. Na podběl nikdo neumře.
Tady je vyjádření soudního lékaře.
Strychnin?
[Zlatohlávek] Byl nalezen v obou žaludcích. Získává se z…
Kulčiba dávivá.
Z kulčiby dávivé.
Směs byla podána ve smrtelné dávce.
Jestli se otrávili, tak ne z mého čaje.
Pět svědků, kteří byli přítomni, potvrdilo,
že dotyční kromě čaje z vašich bylin nic nepožívali.
Strychnin je v každém jedu na krysy.
Pane Mikolášku, tady jsou dva vaši mrtví pacienti,
pět očitých svědků.
Jed nalezený ve vašem domě a zbytek čaje, který strychnin obsahuje.
Jestli víte, jak se z toho dostat sám,
já to milerád oznámím prokuratuře. To mi věřte.
[zpěv ptáků…]
Starej Krejča je po smrti. Jak jsi to věděl?
Někdy to tak mám.
Podívám se na člověka, a vím, kdy umře.
Kdy umřu já?
To nevím.
Přijď v sobotu v půl sedmý. A jestli zaspíš, nemusíš chodit vůbec.
Děkuju vám, paní Mühlbacherová. Moc vám děkuju.
[jemná hudba…]
Lampa je dobrá, když nesvítí slunce, ale tohle je mnohem spolehlivější.
[Mühlbacherová] Muž mě učil na týhle mušli.
[Mühlbacherová] Moč musí bejt sebraná ráno,
to je nejhutnější.
Nejvejš tři dny stará.
Drobky se v moči rozpustí
a zvýrazní kresbu.
Když se budeš snažit, za pár měsíců ji nebudeš potřebovat.
Jemně svrchu zakalená.
Do zelena.
Žaludek.
No povídej ty. Musíš umět mluvit o tom, co vidíš.
Když se naučíš správný slova, tak pochopíš i co znamenají.
[Mühlbacherová] Hm?
Takový jako krupičky.
No bravo.
Písek v ledvinách?
Žluč.
[Mühlbacherová] Rozpíjí se po stranách, vidíš?
Tohle se přece nikdy nenaučím.
[Mühlbacherová] Tak si seber svý saky paky a sbohem.
[Jan] Jemný zákal.
[Jan] Jakoby závojíček na dně.
Zánět.
Záněty poznáš podle usazenin.
Řekla bych, že uši nebo zuby.
[Mühlbacherová] A čím je zákal slabší,
tím je v těle dál od ledvin.
[Mühlbacherová] Tenhle je velmi slabý.
Dívej se dál.
[Mühlbacherová] Nikdy nechtěj dělat zázraky, to lidi neodpouští.
- Ale vy děláte zázraky. - [Mühlbacherová] Starou belu.
[Mühlbacherová] Věř, a bude líp. To je moje zaklínadlo.
[árie z Rusalky…]
[Jan] Celková slabost. Černý rybíz list,
maceška nať,
bříza list.
[Jan] Kopřiva list,
pampeliška kořen.
Znáš je líp než já.
Pelyněk nať.
Jsem zahradník.
[árie z Rusalky…]
Proč neléčíte za peníze? Mohla byste nadělat jmění.
Právě proto.
Všechno, co tě vede od lidí, je pro bylinkáře zlý, vyhni se tomu.
- Nikdy jsem tě neviděla v kostele. - V neděli prodávám v květinářství.
Chtěla bych, aby ses se mnou každý ráno pomodlil.
Proč?
Abys věděl, kam patříš.
- Já na to moc nejsem. - Tak se to naučíš.
A zkus se někdy usmát.
[árie z Rusalky…]
[Johana] Jane?
To je heřmánek, viď?
Ano.
Matka potřebuje pomoct s prádlem.
Byl bych rád, kdybys tam přestal chodit.
Proč?
Víš moc dobře proč.
Svoji práci zastanu.
Jezdím na trhy. V neděli jsem v obchodě.
[otec] Lidi mají divný řeči.
- Ty patříš do skleníku! - Je mi jedno, co říkají lidi.
Chceš, aby se nám smáli? Mně? Matce?
- Učí mě zadarmo. - [otec] Učí?
[otec] Co tě proboha učí? Číst ze skleněný koule?
Je to stará podvodnice. Její manžel byl komediant.
- Léčí lidi. - Už jsem řekl. Ty zůstaneš doma!
[zamykání]
Táto!
Otevřete ty dveře!
[rány, hekání…]
[Alois] Jendo! Jeníku, neblbni!
[otec] Polož to! Polož to!
[Alois] Neblbni!
- [otec] Polož to! - Jendo! Jendo, nech toho!
Kéž byste věděl aspoň půlku toho, co ona. Kéž by!
[otec] Polož tu sekeru!
[rána]
[bachař] Ruce na deku, Mikolášek!
A ležet na zádech!
[hekání…]
[oddechnutí]
[Mühlbacherová] Otče náš, jenž jsi na nebesích,
posvěť se jméno tvé.
Přijď království tvé.
[Mühlbacherová, Jan opakuje] Buď vůle tvá jak v nebi, tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes.
A odpusť nám naše viny,
jakož i my odpouštíme našim viníkům.
A neuveď nás v pokušení,
ale zbav nás od zlého.
Amen.
- Drobný žlutozelený zákal. - Správně.
- Střeva. - Játra. Jaterní šťávy. Dál.
[Jan] Viskozita. Žlučníkový kámen.
To by muselo být víc do oranžova, tohle bude spíš zánět dělohy.
Dál.
[Jan] Šedivý tenký závoj
a drobné vlásečnice.
[Jan] Asi cukrovka.
Cukrovka.
No co je? Pokračuj.
Tady nevidím nic.
- Čí je to? - Moje.
- [Mühlbacherová] A proč jsi tady? - Já nechci narukovat.
Kvůli mámě. Potřebuju radu.
No, jen si nemysli, neumíš vůbec nic.
Já vím.
Ledviny.
Hm.
[vyšetřovatel] Jak dlouho jste u tý ženský žil?
[Jan] Asi rok a půl.
Až do její smrti.
[vyšetřovatel] Živila vás?
Pomáhal jsem jí s bylinama a ona mě učila diagnostikovat z moči.
Jakou měla taxu?
Kdo chtěl, mohl nechat příspěvek na místní faře.
Mühlbacherová byla velmi zbožná. Lidem nabízela jen čaje.
Ale, ale.
Oba moc dobře víme, že prodávat suchou trávu je sakra výhodný.
Kolik z toho měla?
[Jan] To nevím.
[vyšetřovatel] Proč vám nic neodkázala,
když neměla žádný příbuzný?
Nepřijal bych to.
Rok a půl jste u ní žil.
Staral jste se o ni v posledním tažení. Utíral jste jí posranou prdel.
Co je?
Máte vysoký krevní tlak. Neměl byste pít kávu.
Vy jste ji něčím nasral.
[mňoukání…]
Hoď je na hloubku, ať se chudáčkové dlouho netrápí.
[Mühlbacherová] To se holt nedá nic dělat,
sežraly by nás i s chalupou.
[mňoukání koťat]
[temná hudba…]
[temná hudba, mňoukání…]
[rány, hekání…]
[temná hudba…]
Pane Mikolášku?
Pane Mikolášku.
Je vám zle?
V noci rozsvěcí světlo, nemůžu spát.
[Zlatohlávek] Zbývají poslední tři týdny do přelíčení.
Už jmenovali soudce z lidu.
- Kde je František? - [Zlatohlávek] František?
- Můj asistent. - Aha, pan Palko. Má vlastního advokáta.
[Zlatohlávek] Dnes musíme projít vaše léčitelské působení před válkou.
Proboha proč? Co se všichni hrabete v tom, co se stalo?
Důležitý je to, co se nestalo. Já jsem přece nic neudělal.
Mým úkolem je najít všechny možné polehčující okolnosti.
To nedokážu, když o vás nebudu vědět všechno.
[Zlatohlávek] Vypověděl jste, že dva roky po smrti Mühlbacherové
jste se přestěhoval do Dobrušky.
Proč jste se nezmínil o své ženě, Boženě Mikoláškové?
Není to podstatný.
Byla vaší pacientkou?
Naše manželství nebylo šťastné. Stačí vám to?
František Palko.
Jak jste se seznámili?
Pane Mikolášku?
V pětatřicátém jsem dostal úvěr
a koupil chátrající vilu na kraji obce Jenštejn.
Chtěl jsem ji přestavět na sanatorium a naplno se věnovat léčitelství.
Potřeboval jsem asistenta.
Byl také léčitelem?
[jemná hudba…]
[Jan] Já bohužel pro vás hledám člověka, který mi bude pravou rukou!
[Jan] A ne stenografku!
[Jan] To bych si dal inzerát na poštu! Konec, slečno.
- [Palko slovensky] Prosím. - Díky.
[Jan za dveřmi] Je tam ještě někdo?
Prosím, já nespěchám.
Posaďte se.
Budete stát ve dveřích?
[slovensky] Už jsem seděl ve vlaku.
Odkud jedete?
Z východu.
Jako slunko.
Prozradíte mi vaše jméno?
František Palko.
- [Jan] Máte nějaké vzdělání? - Obchodní průmyslovku.
Obchodní průmyslovku.
Gramotný tedy jste.
[Jan] „Přijmu asistenta do ordinace přírodního léčitele.
Požaduji znalost psaní na stroji,
kladný vztah k přírodě. Maturita z biologie vítána.“
Co z toho mi můžete nabídnout vy?
Všechno, pokud mi dáte čas.
Je mi líto, že jste vážil tak dlouhou cestu. Pošlete mi dalšího.
Pane Mikolášku, prosím vás. Živím ženu a matku.
Nezlobte se, mám ještě objednané pacienty.
Mohu vám nabídnout absolutní loajalitu.
- To je snad samozřejmostí. - [Palko pochybovačně] No.
[Palko] Opravdu?
Važte slova.
[Jan] Měl byste odejít.
Je to přání mého zaměstnavatele?
[čichání]
Tu vodu po holení jste si vybral sám?
Můžu ho vyhodit?
Ano.
[Palko] 42, 43, 44,
45, 46, 47, 48, 49,
50. Dobře, vy budete pro dnešek poslední, jo?
- [žena] Jak to? - Jak poslední?
- [Palko] Přijdete zítra. - Vemte aspoň děcka.
- [Palko] Ještě den to vydržíte. - Deset čísel.
[rozzlobené hovory…]
- Nemáte pro mě cigaretku? - Můžeme to takhle přivařit?
Jo.
[rozzlobené hovory…]
[Palko] Tak prvních dvacet.
Kde jste byl tak dlouho? Zdržujete mě.
Drahomil Koudela, 62 let.
- [Jan] Potíže se žlučí a trávením. - Pardon.
[Jan] Bude deset dnů užívat směs číslo dva v podobě nálevového čaje.
Dáte mi 30 korun.
- [Palko] Co je směs číslo dva? - Vy jste mě včera neposlouchal?
Abychom dokázali zaléčit takové množství lidí,
sestavil jsem čtyři základní bylinné směsi.
Ledviny a ženské potíže, dvojka žaludek a trávení,
trojka dýchací cesty a krevní oběh,
čtyřka pohybový aparát. Vše ostatní mícháme individuálně.
Už jste si přečetl Lexikon bylin, který jsem vám dal?
- Chcete si mě vyzkoušet? - [Jan] Chci, abyste je znal.
A najdu vám i další knihy.
Děkuju.
- Pošlete mi dalšího. - Děkuju.
[žena] Nemáte číslo, pane! Já tady čekám od rána.
- [Jan] Pane Kiesewatter. - [německy] Musím s vámi mluvit.
Řekl jsem vám několikrát, že pro vaši dceru nemůžu nic udělat.
- [německy] Musíte mi pomoct. - Je mi líto, odvezte ji do nemocnice.
Pojeďte se mnou.
- Nemůžu, mám tady pacienty. - [německy] Pane Mikolášku, prosím!
- Pane Kiesewatter, nesahejte na mě! - [německy] Musíte zachránit moji dceru!
[německy] Všem ostatním pomáháte, ale jí ne?
Jí už nepomůže nikdo, pochopte to!
To neříkejte! Uděláte jí nějaký čaj. Pojďte!
To vám to mám říct německy, abyste tomu rozuměl? Ona zemře!
- Sie stirbt! - Pojďte ven.
[německy] Musíte zachránit moji holčičku!
Musí ji pomoct!
[žena] To jsou dneska lidi, co?
Bezmoc je nesnesitelná.
Pojďte sem.
Ne, to ne!
- [Jan] Ano. - Ne!
[hekání]
[jemná hudba…]
[bolestný výkřik]
[jemná hudba…]
[Palkova matka] Myslíte, pane doktore, že bude válka s Hitlerem?
[Jan] Politika mě nezajímá, paní Palková.
[hra na housle…]
[Palko] Dlouho jsem nehrál.
Ani ses hosta nezeptala, jestli jí slepici.
- Neznám nikoho, kdo ji nejí. - Jíte slepici, pan doktore?
Nejsem doktor.
Ale František říkal, že děláte zázraky.
Tak dobru chuť. Jezte, aby to nevychladlo.
Dělám jen, co mi dovolí příroda a co Pánbůh dovolí přírodě. Nic víc.
- To si nemyslím. - [matka] Jste zbytečně skromný.
Jen chybující, paní Palková. A František to dobře ví.
[manželka] Ten chválou nikdy neplýtvá. To mi můžete věřit.
[hřmění]
- [manželka] Nikdo ho to nenaučil. - Pche!
[hukot deště…]
[Palko] Pojď, schovej se.
[hukot deště, hřmění…]
Taraxacum officinale, čeleď hvězdicovitých.
Květ na podporu horních cest dýchacích.
Kořen zvyšuje produkci žluči, urychluje peristaltiku.
List zmírňuje příznaky zánětu ledvin a cest močových.
Zázrak.
[bachař] Vstávat!
[Jan] Máte to nakřivo. Slyšíte? Máte to nakřivo. Předělejte to.
- Tak nashle, pánové. Ahoj, Jane. - [Jan] Počkej.
Proč tam vlastně jezdíš?
Protože je to moje žena.
Tvoje žena?
Ano.
Chci, aby sis udělal vůdčí list.
- A na co? Nemáme auto. - Koupíme ho.
Chtěl ses přece naučit řídit, ne?
- Ty koupíš auto? - Jo.
V sobotu a v neděli budeme jezdit za pacienty.
[Jan] Jestli se ti to nelíbí, najdu si někoho jinýho.
Najdi.
[povzdech]
[jemná hudba…]
[Palko] Chachá! To je krása!
Jedem!
- Dobře, Františku, ale zpomal. - To jede samo. Má to 55 koní.
- Já vím, ale zpomal. - Jedem! Juchů!
Chyť ten volant, prosím tě! Zabijeme se!
- Tak to na chvíli vem! Vem to! - Ne!
[smích]
Juchů!
[jemná hudba…]
[hudba utichla]
[zpěv ptáků…]
[Palko] Jau!
Jau! Jau!
Štípnul mě do zadku.
- Jau! - [Janův smích]
Jau!
- [Janův smích] - Jau!
[smích…]
[Palko] Jau!
[vyšetřovatel] Od roku 36 jste užíval titul
úřední znalec bylin.
Co to kurva je?
Musel jsem podstoupit profesní zkoušku.
Předložili mi 80 vzorků bylin v tabletách. Měl jsem určit český a latinský název.
Jen tak jste rozeznal 80 rozemletejch kytek?
[Jan] Ne „jen tak“! Celý život se je učím poznávat.
Mohl jsem je i ochutnat.
Každá bylina má
nezaměnitelnou chuť a vůni.
Kdo na té zkoušce byl?
Všechny už si nepamatuju.
Vím, že tam byl profesor Jaroš, docent Káravý
a přednosta Thomayerovy nemocnice, kterému jsem léčil vřed.
- Takže vy jste léčil i doktory. - V té době jsem měl širokou klientelu.
Hanu Benešovou, Olgu Scheinpflugovou, Švabinského…
[vyšetřovatel] A co K. H. Frank? Anebo Hácha?
A další zrádci. Na ty jste zapomněl, co? Ale my dobře víme, koho jste léčil.
- Nikdy jsem nebyl členem žádné… - Drž hubu, na nic jsem se tě neptal!
Lituju, že jsem tě nesebral před pěti roky!
To bysme si pokecali jinak, lízal bys vlastní lejna z podlahy!
Ještě bys mi za to děkoval!
Co na mě tak čumíš, ty hajzle?
Velmi brzy zemřete.
Odveďte ho!
Já už se na ten ksicht nemůžu ani podívat.
[vyšetřovatel] Stalin by ti ukázal!
[vrkání holuba…]
[křupnutí]
[zezdola je slabě slyšet rádio…]
[z rádia muž německy…]
Proč jsi mě nevzbudil? Je skoro osm.
Dnes nikdo nepřišel.
[z rádia muž německy…]
Němci včera vypálili Lidice.
[Jan] Jaký Lidice?
Skoro dvě stě lidí. Postříleli je na místě.
Proboha proč?
Pomsta za Heydricha.
Za atentát.
[Jan] Lidi se bojí i marodit.
Jé, ahoj.
Tak přece nás někdo potřebuje. Tys někomu utekl?
[smích]
[řinkot]
[Palko] Běž! Hledej!
[Palko] No, ty jsi hodný.
[řinkot]
[Janovo syčení bolestí]
[Palko] Možná by to chtělo pár stehů.
Heřmánek postačí.
Potřebuju léčit.
Volali mi, že jste napadl holiče.
Myslel jsem, že si spletli jména.
Proboha proč, pane Mikolášku?
Ani nevíte, jaké máte štěstí, že zřídil on vás.
- Měl byste na krku další paragraf. - Chci mluvit s Františkem. Au!
[Zlatohlávek] Musí to být? Sundejte mu to, na moji zodpovědnost.
[muž] Soudruhu? Potřebuju čůrat.
[jiný muž] Tady to máš.
Pana Palka uvidíte až u soudu.
[močení do lahve…]
Neřekl jste mi, že jste znal prezidenta Zápotockého.
Nedělám mezi pacienty rozdíly.
[Zlatohlávek] Možná byste měl. Obžaloba je dělá.
Léčil jsem statisíce lidí.
Čím významnější, tím víc na svém životě lpěli.
Jak se k vám prezident Zápotocký dostal?
Díky Bormannovi.
- [muž] Soudruhu. - A kdo je Bormann?
Vedoucí kanceláře Adolfa Hitlera.
Vy jste léčil Martina Bormanna?
Zánět močových cest a ledvinové kameny.
[Zlatohlávek] Kdy to bylo?
Po válce mě za to chtěli pověsit.
Naštěstí se našlo pár lidí, kteří mi dosvědčili,
že jsem financoval odboj.
A že můj bratr byl v koncentráku.
Kdo byl dobrý pro Bormanna,
byl dobrý i pro Zápotockýho.
[oddechnutí]
Z protokolu vyplývá, že jste v Jenštejně žil dvacet let se svým asistentem.
Oba ženatí.
František má v domě svůj byt.
Stejně jako ostatní zaměstnanci.
Jistě. Žena pana Palka tam ale nikdy nebydlela.
Práce u mě je časově náročná. A pan Palko je pro mě nepostradatelný.
V Jenštejně mi řekli, že váš vztah byl
velmi přátelský.
Za homosexualitu je trestní sazba.
- Nic takového není a nikdy nebylo. - Nic nebylo?
Vy mě nikdy nemůžete pochopit.
[vydechnutí]
[oddechování…]
Jsem už starej.
Ani mi nepřijde.
[zasmání]
No co se na mě tak díváš?
Ty vlajky na tom autě musí být?
Členství v německým autoklubu není žádná kolaborace.
Když se lidi bojí chodit k nám,
musíme jezdit za nima.
Je mi úplně jedno, co máme na autě.
[Jan] Potřebuju léčit.
[Palko] Moje žena čeká dítě.
[Palko] Chtěl jsem, abys to věděl.
- To není pravda. - Vždy po něm toužila. Vždy.
A válka jednou skončí.
[Jan] Dal jsem ti všechno, co jsi chtěl.
[Jan] Chceš mě ponížit, viď?
O tebe tu nejde.
Odstěhuješ se k ní.
- Necháš mě tu na všechno samotnýho? - Podívej se na nás, jak tu žijeme.
To nemá buducnost.
[Palko] Skrýváme se tu jako krysy.
[Palko] Jsem tvůj zaměstnanec, nic víc.
A všechno ostatní je nezákonný. Copak to nechápeš?
- [Jan] Na. - Co je to?
Udělej jí z toho čaj.
Nic se jí nestane, přísahám.
Ty hajzle!
- Tohle mi nemůžeš udělat, Františku. - Je to moje dítě.
Já tě potřebuju. Já tě prosím, Františku.
Víš, co chceš?
Víš vůbec, co po mně chceš? To neudělám.
Ne.
[zvenku štěkot]
Beze mě chcípnete hlady.
Ty svině!
Ty svině! Svině!
[zvenku německy]
[šeptem] Gestapo!
[německy] Mikolášku! Otevřete!
- [Jan] Jdu dolů. - Jdu s tebou.
- Ne! - Jo.
- [Jan] Ne, přišli si pro mě. - Jdu s tebou.
Jane!
[zvenku německy]
[Jan] Běž!
Schovej se!
Františku!
[rány do dveří]
Miluju tě.
[rachot]
[řinkot skla]
[německy] Tak se znovu potkáváme, pane Mikolášku.
[Jan] Vaše dcera
měla nádor na játrech.
[německy] Na tuhle chvíli jsem čekal šest let.
[Jan] Její stav už nedovoloval, abych ji léčil.
[bolestný výkřik]
[dávení]
[rány, Janovy výkřiky…]
[německy] Máme na vás desítky udání. Jen půlka z nich by stačila k trestu smrti.
Ale v Berlíně se doslechli o vašich metodách
a chtějí vyzkoušet, jestli jste šarlatán, nebo ne.
Žena, 22 let.
[německy] Dovolte…
Cysty na vaječnících.
[tlumočnice překládá]
Možná silný zánět vejcovodů.
Pravděpodobná neplodnost.
- [německy] Správně. Další! - [německy] Počkejte. Mám tu něco…
Přes barevné sklo nemohu diagnostikovat.
[německy] Muž, 48 let.
[německy] Nevíte?
[německy] Pane Mikolášku?
Pacient je mrtvý.
- [německy] Je to vaše poslední slovo? - [německy] Ano.
[německy] Sám jsem ho vyslýchal dnes ráno, byl v pořádku. Močil sám.
- [německy] Stráž! - [německy] Prosím…
[německy] Chtěl bych to mít ověřené.
[německy] Zjistěte, jak je na tom Kohn!
[německy] Jak jste dospěl k tomuto závěru?
V moči je velké množství krve a bílkovin.
I přes barevné sklo je patrné,
že ledviny selhaly už před několika hodinami.
[německy] Test číslo sedm.
[německy] Muž, 40 let.
[německy] Prosím.
Tahle moč patří stejnému pacientovi jako vzorek jedna.
[německy] Neuvěřitelné.
[německy] Podívejte, souhlasí to.
[německy] Hned zítra budu informovat ministra.
- [německy] Tak, mluvte! - [německy] Zemřel při převozu.
[zasmání]
[Palko] I kdyby sis dal vytetovat hákový kříž na prsa,
tak děláš pro lidi víc než celý odboj.
Dal jsi jí to?
[jemná hudba…]
[muž] Hledáte někoho?
Ano, hledám někoho od Strouhalových.
Strouhalovi… Nikdo takový tady není.
Já mám adresu na soudruha Josefa Strouhala,
referenta uličního výboru.
Adresa sedí, ale nikdo takový tady není.
On měl tragickou nehodu, asi před čtvrt rokem.
[muž] Já tu dělám domovního důvěrníka šest roků.
A tady v baráku ani v ulici žádný Strouhal nebydlí.
Mohl bych vidět vaši občanku?
- Děkuju. - Moment! Vaše papíry.
Promiňte, já jsem se spletl. Na shledanou.
[jemná temná hudba…]
Dobrý den.
Pane Mikolášku, pořád nevím, kde se vzaly vaše miliony.
Jen obrazy z pracovny odhadli na 350 000 korun.
Jděte už s tím do prdele, pane Zlatohlávku.
- Ty obrazy jsem dostal. - [Zlatohlávek] Od koho?
Podporuju 18 spolků, tři dětské domovy,
národní výbory v Jenštejně a v Rokycanech.
Poukázal jsem dvacet tisíc na boj Severní Koreji proti imperialistům.
Na vlastní náklady posílám děti k moři a do hor.
Kolik toho děláte pro lidi vy?
Byl jsem v Kopřivnici.
Ani jedna z vašich obětí na uvedené adrese nežila.
Dva muži stejných jmen se před půl rokem udusili v autolakovně.
Takže
konečně dobré zprávy.
Byl to omyl.
Musíte jim to říct.
Někdo vás skutečně pod jménem Strouhal obeslal močí
a vy jste mu čaj zaslal.
[Jan] Já vám nerozumím.
Pane Mikolášku, nikdo nebude jejich smrt rozporovat.
Všechno se stalo. Vy sám jste jim zajistil důkazy.
Nemůžou mě odsoudit za něco, co jsem neudělal.
Vy jim to nedovolíte.
Rozhodli o vás už dávno.
O mně taky.
Co uděláte?
Ptal jste se mě na pana Palka.
U žádného z výslechů neřekl víc než svoje jméno.
[Zlatohlávek] Prokuratura vám navrhne trest smrti.
[jemná hudba, zpěv ptáků…]
Jak to, že máš pořád tak teplé ruce?
[Jan] Někdy věřím, že kdybych zmáčknul,
zabil bych všechno to hnusný, co v sobě mám.
Tak to udělej.
Já ti to odpustím.
[Jan] Možná příště.
[smích…]
[stráž] Zastavit. Vpravo v bok. Sejmout pouta.
[stráž] Zastavit. Vpravo v bok.
Sejmout pouta.
[stráž] Sednout.
Sednout.
[muž] Povstaňte.
Posaďte se.
Zahajuji přelíčení v kauze Mikolášek, Palko.
Prosím prokuraturu o přečtení obžaloby.
[prokurátor] „Během zimy 1958
obeslal zavražděný Karel Strouhal
pochybnou živnost obžalovaného Mikoláška
se vzorkem jeho moči.
Podle ní byla bez osobní lékařské prohlídky odhadnuta diagnóza
a za nehoráznou částku odeslaný čaj.“
[gradující temná dramatická hudba…]
[hudba se ztišila]
[hudba opět graduje…]
[hudba utichla]
Jan Mikolášek léčil už naše matky.
Je to starý člověk.
Před světovou válkou prošel zkouškou odborných znalostí,
ještě těžší zkoušce byl podroben na pražském Gestapu.
- Léčil řadu významných osobností. - [prok.] Sám si léčí ledviny na Bulovce.
[soudce] Soudruhu prokurátore, prosím o klid.
Jistě, nikdo není neomylný.
Při frekvenci až 300 pacientů denně je neselhat téměř nemožné.
Způsobil-li tedy obžalovaný někomu smrt,
učinil tak neúmyslně
a svého činu hluboce lituje.
Podle obžaloby šlo o cílený útok
na členskou základnu komunistické strany v Kopřivnici.
Obhajoba navrhuje překvalifikovat trestný čin na neúmyslné zabití.
Vzhledem k závažnosti a chladnokrevnosti zločinu
navrhuje obžaloba oběma obviněným
výjimečný trest.
[rozruch v soudní síni]
[ticho]
[dávení…]
[soudce] Obžalovaný František Palko opakovaně odmítá obhájce ex offo
a má tedy možnost hájit se sám. Obžalovaný, předstupte.
[soudce] Seznámil jste se s obviněním obžaloby v plném rozsahu?
Máte co říct na svoji obhajobu?
Můžete se posadit.
[soudce] Obžalovaný Mikolášku, chcete promluvit,
než se soud odebere k poradě?
Vážený soude.
Je pravdou, že jsem i přes opakované žádosti o znárodnění
vedl živnost léčitele a bylinkáře.
Mým životním posláním je bojovat s nemocí zbraněmi přírody.
To jsem také celý život dělal.
Díky prodeji bylin jsem nabyl i nějaký majetek.
Nejsem si vědom, že by se v mém domě kdy nacházel jed,
o kterém mluví obžaloba.
Už řadu let bylinné směsi míchá můj dlouholetý zaměstnanec
a blízký přítel František Palko.
Směsi bylin se připravují v podkrovní místnosti,
kde se i opatřují pečetí a adresou pacientů.
Vše fungovalo téměř dokonale,
a tak jsem se o přípravu směsí přestal zajímat.
Dokonce ani klíč od podkroví nemám.
Jestli opravdu došlo k přimíchání jedu do směsi,
a tomu stále nevěřím,
pak já s tím nemám a ani nemůžu mít
nic společného.
Děkuji.
[soudce] Můžete se posadit.
[soudce] Obžalovaný Palko, předstupte.
[soudce] Chcete se vyjádřit k tomu, co zde právě řekl obžalovaný Mikolášek?
Mohl vědět o přimíchání jedu do čaje?
Ne.
To všechno já.
Já jsem všechno udělal.
[Palkova matka] Ne! Ne! To není pravda!
[soudce] Uklidněte se!
[matka] Můj syn by něco takového nikdy neudělal!
Vždyť se ho celý život bál!
- To on! Chtěl ho mít pořád u sebe! - [soudce] Služba!
Vyveďte ji!
Přerušuju jednání do odvolání.
- [soudce] Ticho! - Fero!
[soudce] Přerušuji jednání do odpoledne.
[matka] Nechte mě! Fero, řekni jim to všechno!
[matka] Řekni jim to!
[temná hudba…]
[stráž] Otočit! Ke dveřím!
[temná hudba…]
[stráž] Otočit! Ke dveřím!
[jemná hudba…]
[ticho…]
[stráž] Odvést!
[dunivý zvuk zabouchnutí dveří]
[jemná temná hudba…]
[Jan] Jestli jsem alespoň jednomu člověku ze sta
prodloužil život o jediný rok, pak mi vychází,
že jsem zachránil pro tuto krásnou zemi 40 000 let života.
A jsem šťastný,
protože vidím, jak nezvyklý život jsem žil.
[jemná temná hudba…]