Varför kan jag inte minnas?
Hur mår du i dag, Cora?
Tapeten hade samma mönster som en dollarsedel.
På varenda vägg.
Ni får er dom om två veckor. Den går inte att överklaga.
Förhandlingarna är avslutade.
Vi har hittat bilen som Mason Tannetti såg på brottsplatsen.
Den anmäldes stulen förra veckan.
Två passagerare, antagligen missbrukare.
Den här tjejen blev gravid. Hon ville döpa barnet till Winter.
Men JD ville inte bli pappa.
Att bli gravid gör dig inte betydelsefull. Inte att hoppa framför en bil heller.
Tod, det här är Cora.
Vi har pratat om att genomföra ett projekt ihop.
Jag kan inte andas! Mitt hjärta...
Det är ingen fara!
-De förgiftade mig! -Nej, du peakar bara.
Kommer du?
Cora, kommer du?
Hjälp mig! Andas!
Det var Phoebe. Det var Phoebe hela tiden!
Jag försökte få hem henne.
Jag visste att något skulle hända. Jag visste det!
Det är inte ditt fel.
-Jag borde ha satt stopp för det. -Cora, det är inte ditt fel.
Inte Frankies fel heller. Han försökte rädda hennes liv.
Jag dödade honom.
Och det som hände efteråt?
Ärren på dina armar? Mannen med masken?
Jag vet inte.
Jag tänker hitta ett vittne som var där.
Nu har vi ett motiv. Du har ett försvar.
-Okej, kom nu. -Det här löser sig.
Varför är detta nödvändigt?
DELSTATSPOLISEN BROTTSUTREDARE
Har det suttit gipsskivor här?
-Någon tapet? -Nej.
Det har sett ut så här sedan jag började här.
Jag pratade nyss med hans fru.
Tod Richter dog för två år sedan. Njurcancer.
Okej. Han kan ändå ha varit mannen med masken.
Den 5 juli, två dagar efter incidenten i källaren
tog Richter sin fru till Karibien för att förnya bröllopslöftena.
-De stannade där en månad. -Helvete... Okej.
Det här är vår sista chans.
Snubbarna kan ha dödat Lambert för att han visste något.
Jag jobbar redan på saken. Bilen stals i Trenton,
så jag bad vägtullstationen videomatcha registreringsskylten.
Bra.
-Tack. -Ingen orsak.
Berätta.
Berätta nu.
Jag minns inte.
Duktig tjej.
Gott om dna i källaren, men inget av det kommer från Cora Tannetti.
Men vi har lyckats identifiera kroppen.
Det är Phoebe Lacey.
Det räcker inte, men vi hittar något.
Tack.
Ett av vägtullbåsen fick träff. Polisen i Albany identifierade Daniel Burroughs.
-Någon adress? -Nej.
Men han hyrde en minibuss för två dagar sedan.
-Gå ut med en efterlysning. -Det är redan gjort.
Efterlyst vit skåpbil, registreringsnummer 7G6024
har setts vid 3342, route 9.
4-5 är på väg.
Den misstänkte har gått in på något som heter American Medical Clinic.
-Är han kvar där inne? -Ja, sir.
Jag vet inte vad som pågår. Jag väntar på förstärkning.
Fan också!
AMERICAN MEDICAL CLINIC ENDAST KONTANTER
Det här är en privat verksamhet. Gå härifrån.
Okej.
-Vad för slags verksamhet är det? -Stick härifrån, sa jag!
Okej, mina damer. Bussen avgår nu.
Duffy?
Daniel Burroughs?
-En misstänkt är skjuten. -Gå till vänster!
-Säkra kliniken! -Ska bli.
-Säkrat här. -Säkrat här också.
Vi har öppnat eld på Broadway och Division.
Ni kör alltså kvinnorna till klinikerna.
De hämtar sina recept och ni kör dem till apoteken?
De får 50 dollar och vi får flaskan.
-Vem skriver recepten? -JD.
-Han gör det med deras licensnummer. -Så varför döda honom?
Jag dödade honom inte. Det var Duffy.
Han blev nervös.
JD greps och hans flickvän åkte fast...
Han trodde att JD skulle ange honom.
-Okej, och sedan... -Han ljuger.
-Vem anlitade dig? -Va?
-För att döda JD? -Jag dödade honom inte!
Var det någon från Beverwyck Club?
Var då?
Vi är klara här.
Gav den misstänkte några ledtrådar till Cora Tannetti-ärendet?
Nej.
Tre läkare i Kalifornien, Texas och Ohio.
Alla har blivit avlurade sitt licensnummer den senaste månaden.
Det är allt.
Tja, ni knäckte en lokal knarkliga.
Alltid något att vara stolt över.
Jag beklagar att det inte gav något för Tannetti.
Det var ändå bra polisarbete.
Det finns en koppling där.
Det måste det finnas.
Jag letar fortfarande.
Jag trodde att de där två killarna var pusselbitarna som saknades.
Men jag hade fel.
Och jag...
Vi får gå igenom allt igen. Något kommer säkert fram.
Varför inte bara säga till domaren vad som verkligen inträffade?
Vi behöver ett vittne. Annars håller inte din berättelse.
-Domen avkunnas i morgon. -Jag vet.
Jag är ledsen.
Tannetti! Besök.
Jag trodde inte att du skulle komma.
Din pappa övertalade mig.
Jag vill berätta vad som hände Phoebe.
Nå?
Vi gick ut den där kvällen och jag ångrar det inte.
För hon träffade en pojke och blev kär.
De dansade. De hade sex.
Och hon dog i hans armar. Det var precis det hon ville.
Du är vidrig.
Jag hade aldrig sett henne så lycklig.
Phoebe begravdes i skogen! I leran, ensam.
Var det vad hon ville?
Varför ringde ni inte polisen när vi inte kom hem?
Varför letade ni inte efter oss?
Vi trodde att ni hade rymt hemifrån.
Tror du att jag inte hörde er viska om Florida?
Du planerade er flykt som om jag vore ett monster
och vände Phoebe emot mig.
Vi ville bara leva. Det vara bara det.
Och se på dig nu. Vad du har ställt till med.
Jag är friare nu än jag någonsin var med dig.
Cora Tannetti mördade en främling utan minsta provokation.
Vi ser ingen anledning att inte yrka på lagens strängaste straff.
Miss Hutchins, har er klient något att säga?
Nej, ordförande...
Jag skulle ge vad som helst för att gå tillbaka och få allt detta ogjort.
Jag är så ledsen att jag tog er son från er.
Jag är ingen mördare.
Det är inte vad jag är.
Men någon tog min syster och begravde henne i skogen.
Och höll mig instängd i ett rum i flera månader.
Jag vet inte vad de gjorde, men de går fria.
-Mrs Tannetti... -De går fortfarande fria.
Jag förstår att detta är väldigt känslosamt för er
men ni frånsade er rätten till prövning.
Tyvärr kan jag inte ta hänsyn till ert försvar.
Den tilltalade har erkänt sig skyldig och uttryckt ånger för sitt brott,
men vi ser ingen realistisk väg till rehabilitering.
För att rättvisa ska skipas å offrets och familjens vägnar
dömer jag den tilltalade, Cora Elizabeth Tannetti,
till fängsligt förvar i minst 30 år.
Därmed avslutas förhandlingarna.
Alla reser sig.
-Harry. -Ja?
Kom och ät middag hos oss i kväll.
Jag finslipar min ossobuco.
Nej, tack. Det är bra.
Åk du.
Det här är den fjärde grilljäveln de snor!
-Vilka är "de"? -Pundare!
Hur vet ni att de är pundare?
Vilka andra snor en grill fyra gånger i rad?
Kan ni beskriva er grill, sir?
Ja, det är en Napoleon i rostfritt stål med sidobrännare.
Sidobrännare...
Hej!
Hej, älskling!
Hej, sötnos.
Han har blivit så stor.
Här är du.
Titta, jag kan göra så här, sidledes.
-Du kan göra vad du vill. -Jag kan göra så här också.
Hans lärare säger att han är duktig i skolan.
Han stavar bra, skriver bra... men har svårt att lyda ibland.
Vilket lät bekant.
-Pappa... -Ingen fara.
Är det en bra idé att ta med honom hit?
Jag vill inte skada honom ännu mer.
Det är en bra idé. Han behöver sin mamma.
Men det vore kanske enklare att gå vidare, för er bägge?
Vi kommer tillbaka nästa vecka. Och varje torsdag sen.
Så blir det.
Okej?
AVSPÄRRAD BROTTSPLATS
PLANERA VINTERSEMESTERN
Miss Beecham? Kommissarie Harry Ambrose.
Det här måste vara Winter?
-Jag heter inte Beecham längre. -Maddie?
Det var svårt att hitta er.
Men det finns bara ett annat barn med namnet Winter i folkbokföringen.
Uppe i Buffalo, så jag bestämde mig för att börja här.
Kan jag hjälpa er?
Vi utreder er som en försvunnen person.
Varför gav ni er av och bytte namn?
-Jag var i en destruktiv relation. -JD Lambert?
Ni var på Beverwyck Club den 3 juli 2012, miss Beecham.
Ni var där med Cora Lacey och hennes syster Phoebe.
Vad minns ni från den kvällen?
JD och jag bråkade. Jag åkte därifrån före alla andra.
Morgonen efter hoppade jag på en buss till min kusin i Vermont.
Jag behövde komma bort från honom.
Hörde ni av JD efter den kvällen?
Han...vägrade sluta ringa.
Han hotade mig - och sa att han skulle hitta mig.
Därefter bad han om ursäkt och frågade om jag ville delta i ett affärsprojekt.
Vad för projekt?
Han sålde oxikodon.
JD:s pillerförsäljning...
Drog den igång efter den kvällen?
Läkarmottagningen.
-Dr Strauss, tack. -Vem kan jag hälsa från?
Kommissarie Ambrose från Dorchester i New York.
-Låt mig se om han har tid. -Tack.
DOMARE DIANA BAIRD
-Tack. -Tack, domaren.
Hej, Harry.
Jag hoppas att du känner igen stället.
Jag har rätt till advokat!
-Sir, vi ber er lämna huset. -Nej, jag tänker inte lämna...
Det är ingen fara.
Fortsätt. Se dig omkring.
-Hallå? -Pappa?
Jag behöver hjälp. Det har hänt något hemskt.
-Var är du? -På Beverwyck.
Va?
Ja, jag vet. Vänta, jag kommer.
Vad har hänt?
Frankie?
Pappa.
Är du oskadd?
Det var inte mitt fel.
-Vad hände? -Jag vet inte.
Hon fick typ en hjärtattack...
Jag försökte med hjärtlungräddning, men hon bara...gick sönder.
Den här flickan lever.
Ja, hon flippade ur. Hon attackerade Frankie och mig.
-Vem är det här? -JD. Han är...en vän.
-Hon måste till sjukhus. -De varskor polisen.
-Det var en olycka! -Vill du försöka övertyga dem?
Då säger jag precis vad som hände.
Och vad hände?
Er son satte på den här dödssjuka tjejen.
De var bägge höga när hon dog.
Kanske var det en olycka, kanske inte. Men det inte ser bra ut.
Frankie, åk hem.
-Ta bilen och kör hem. -Vad tänker du göra?
Åk nu!
Åk!
Okej, det duger.
Försvinn härifrån nu. Jag sköter resten.
Du bestämmer.
-Hon ska ut ur huset! -Det går inte.
Ta henne till sjukhuset!
Så hon berättar för polisen?
Vad fan tänker du göra, då?
Herregud...
Titta inte! Ju mindre du vet, desto bättre.
-Gör i ordning honom. -För vad då?
Du flyger tillbaka till LA i dag. Kom, du måste ta en dusch.
Hur mår du i dag?
Såja. Det är ingen fara.
-Vad fan gör du här? -Kollar läget.
Ville se till att läget är under kontroll.
Och så ville jag be om en sak.
En tjänst.
-Fortfarande inget? -Nej.
Stackars flicka.
Hennes stackars föräldrar...
Så fort hon har återhämtat sig lämnar jag henne någonstans.
Kanske minns hon inget.
Och om hon gör det?
Berätta vad du minns.
-Snälla. -Berätta vad du minns.
Hur är det?
Var är jag?
De stulna läkarlicensnumren kom från dr Belmonts kollegor.
JD utövade utpressning mot honom.
Det var ni.
Jag minns era ögon.
Jag vet att ni gjorde det för er son.
Jag...är så ledsen.
Det är lugnt, jag tar henne.
Du vet, första gången jag förhörde dig på stationen...
...ditt sätt att klandra dig själv...
Jag insåg att jag kände igen det.
För jag gör också så.
Men grejen är...
Det någon gjorde mot oss som unga...
Jag vet att det inte var vårt fel...
Jag vet att vi inte gjorde något fel.
Men av någon anledning...
...vet jag inte vad jag ska göra med det.
Han dumpade henne i en gränd i Poughkeepsie, som en sopsäck.
Och från den stunden lever Cora i tron att hon inte bara är heroinmissbrukare
utan även bär ansvar för sin systers död.
Trots detta, trots misshandeln...
...från Patrick Belmont, från JD Lambert och från sin egen familj...
...gav hon upp?
Nej.
Hon blir ren. Hon gifter sig.
Hon har en fin son.
Hon lever ett vanligt liv, fri från våld och det förgångna
till dess hon en lycklig dag, på stranden med familjen
ser Frankie Belmont sitta på en handduk intill.
Och då kommer allt tillbaka.
Detta är ett unikt ögonblick under min tid i det här privilegierade ämbetet.
Med hänsyn till dessa nya bevis finner jag att Cora Tannetti
i sitt agerade styrdes av en extrem känslostörning.
Härmed reducerar jag domen från ej överlagt mord till dråp.
För att slippa mer tid i fängelse beordrar jag
att mrs Tannetti förflyttas till en rättspsykiatrisk klinik.
Fallet ska granskas vartannat år med möjlighet till frigivning
om hon visat sig inte längre utgöra ett hot mot sig själv och andra.
Alla reser sig.
-Vad då? -Jag är stolt över dig.
Du ser ut att vara glad. Tror jag.
Ja.
Ja, två år, sen är du nog ute.
Jag tittar förbi då och då och ser till att du behandlas väl.
Det kommer att bli bra.
Tack.
Vi är nöjda med utfallet. Mrs Tannettis dåd utfördes inte av illvilja
utan var resultatet av psykologiskt trauma.
Vi ska se till att hon får lämplig vård och blir frigiven snarast möjligt.
Vi vill nu ge familjen Tannetti tid att bearbeta dessa händelser.