EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
- Når kan jeg se sønnen min? - Vi kan dra dit etter dette.
- Hva skjedde med Adam og Bess? - De ble visst forgiftet.
Vi trodde Adam og Bess var foreldrene.
Nei, de bor på eiendommen min og skulle på helgetur med ham.
Da hun snakket om hvor han bodde, ble du litt satt ut.
- Hva var det? - Det kalles Mosswood Grove.
En klassevenninne av Heather begynte å henge med dem.
Vi hørte aldri mer fra henne.
Sophie sa at de faktisk mener alvor.
Hva de enn gjør der nede, er det nok mye mer interessant enn noe vi gjør.
Så kom an.
Når du snakker om arbeidet, hva betyr det egentlig?
Det er lettere å oppleve enn å forklare.
Alle har en skygge. Alt det gode og vonde i oss vi prøver å skjule.
Vi lyser opp den skyggen.
Han med hestehalen. Jeg så ham på motellet da vi pratet med manageren.
Hele turen til Niagarafallene er en bløff.
Mamma?
Dette er hyggelig. Du får heller ikke sove?
Ikke helt morgen, er det? Det er en fersk kanne her.
Utmerket. Takk.
- Er senga god? Komfortabel? - Den er fin. Alt bra.
Så... Du begynner å bli ferdig med saken?
Ikke helt, men vi nærmer oss.
- Men dere har siktet ham? - Ja.
Heather synes visst at hun har godt tak på det, takket være deg.
Jeg ville bare si... Du må ikke føle at du må bli her.
Det gjør jeg ikke.
Misforstå meg rett, jeg elsker å ha deg her, men jeg innser at...
...det ikke akkurat er gøy for deg å være her.
Det går bra. Jeg har det fint. Det var på høy tid.
Jeg vil ikke at du skal føle deg forpliktet. Vi klarer oss.
Jeg vil gjerne bli litt til... om det er greit.
Greit. Men på én betingelse: Du må bli med på Rotary-møte til uka.
La oss få ønske deg velkommen.
Greit.
...straks, men først siste nytt.
Vi er ved Rockford Lodge der en 13-årig gutt skal ha forgiftet et par
som hevdet å være foreldrene, på vei til Niagarafallene.
Alle tre skal ha vært medlemmer av Mosswood Grove...
Jeg tenker stadig på den steinen på låven. Hva tror du det var?
Jeg aner ikke. Det så ut som Stonehenge eller noe.
- Kanskje et alter, eller et symbol på noe. - Symbol på hva?
- Rapporterte du om dette til Lidell? - Han vil jeg skal ta dette som en seier.
- Vi har alt vi trenger. - Nei. Adam Lowry og Bess McTeer
rømte fra noe, og Vera Walker prøvde å dekke det til.
- De tok Julian av en eller annen grunn. - Og han drepte dem og tilsto det.
- Det er også så lett. - Det vet du at det ikke er.
Når en så ung gutt dreper, er det aldri bare hans feil.
Uansett hva som foregår på Mosswood, står Julian midt i det.
Så det passer ikke å slutte å stille spørsmål.
Jeg vet det.
Som med klassevenninna di som ble med i Mosswood. Hva skjedde der?
- Det er ingenting der. Det er håpløst. - Undersøkte du det?
Det er håpløst.
Greit.
- Det er Vera Walker. - Virkelig?
- Hallo? - Hva gjør dere med sønnen min?
- Hva snakker du om? - Han er 13. Han er et barn.
- Sikter dere ham som voksen? - Saken er i familieretten.
Ikke nå lenger.
- Hva sa du til statsadvokaten? - Ingenting.
Da du hadde ransaket hjemmet vårt, hva sa du?
Jeg sa ikke noe. Ingenting.
Hallo?
- Hva var det for noe? - Julians sak er i strafferetten.
Du har rett til å tie. Alt du sier, kan og vil brukes mot deg i retten.
- Ikke si noe til noen. - Ikke rør ham, er du snill.
Frem med hendene. Du har rett til advokat. Har du ikke råd til en, blir en oppnevnt.
- Trenger dere de? - Det er loven.
Hvor skal jeg?
- Ikke se på dem. Ned med hodet. - Gå unna, er du grei.
Julian...
- Du kan møte oss på stasjonen. - Jeg følger etter dere.
- Det går bra. Jeg er bak deg. Bare pust. - Mamma!
Jeg er like bak deg.
- Hva gjør du her? - Dette var ikke meg. Gi meg et øyeblikk.
Mamma!
Dette skulle ikke skje. Det var ikke det jeg ville.
Men der du skal... Det er ikke lett.
Du må stort sett holde deg for deg selv, men ikke for mye.
- Kommer de til å skade meg? - Få hånden din.
Du må huske dette nummeret.
Har du noen problemer, eller trenger du noe, ring meg.
Du kommer til å klare deg.
Hva gjør du?
- Hva sa jeg? Gå videre! - Se fremover, alle sammen! Kom an!
- Greit, kom frem. Hendene til siden. - Mot veggen.
Neste!
- Julian Walker til ungdomsavdelingen. - Håndflaten, småen.
Du er ferdig. Gå.
Se rett frem.
Dette er stedet ditt. Ikke bytt, ikke gå rundt. Kom an!
Dette er stedet ditt. Ikke bytt, ikke gå rundt.
Heather...
Hei, Mrs. Calhoun. Lenge siden sist. Hvordan går det?
Jeg er ikke vant til uniformen ennå.
Kan jeg plage deg litt? Det gjelder Marin.
Sist vi pratet, hadde du fått noen talemeldinger, og det var alt.
Mener du sist vi pratet for 12 år siden?
Telefonene du fikk fra Marin, var fra Mosswood?
- Så vidt jeg vet. - Ikke noe siden?
Hvorfor skulle hun ta kontakt med meg? Du var vennen, var du ikke?
- Hva mener du med det? - Det vet vi begge, kjære.
- Nei, ikke noe siden. - Ingen mailer? Ingen telefoner? Ingenting?
Det er bare rart at du aldri prøvde å finne henne, du som er purk og alt.
Jeg gjorde det. Lette i politidatabasen, sosiale medier... Jeg fant aldri noe.
- Jeg antok bare at hun var på Mosswood. - Dere ble uvenner, ikke sant?
På en måte.
Marin gikk alltid etter det hun ikke kunne få. Alltid på jakt, selv som lita jente.
Jeg har hatt nok av folk som henne. Det er ikke for meg. Ikke nå lenger.
Kan jeg se på rommet hennes?
Det er ikke mye igjen. Det er et hjemmekontor nå.
Jeg har en boks med tingene hennes om du vil se.
Flott.
- Jeg er glad du er her, Benji. - Jeg hørte nyhetene.
Vi trenger den beste forsvarsadvokaten Julian kan få. En som er på vår side.
Skal jeg finne frem noen gamle kontakter?
Finn frem den gamle Benji.
Jeg spør igjen: Hvorfor skal Julian Walker prøves som voksen i retten?
Klienten din er siktet for to forsettlige drap, og han har allerede tilstått.
- Dette demonstrerer fordommer... - Jeg går ikke med på det der.
- Tilståelsen er tvilsom, mildt sagt. - Det får dommeren avgjøre.
Du kan ta sjansen på at tilståelsen avfeies, eller vi kan snakke om en avtale.
Greit, vi lytter.
Klienten din står overfor minst 30 år for to forsettlige drap.
Vi er villige til å la ham sone begge straffene samtidig.
Hva betyr det for Julian?
Om han tilstår, aksepterer vi alt fra 15 år til livstid.
Femten til livstid? Dere er vanvittige.
Det får så være, men det slår rettssak med en tilståelse.
Dere trenger ikke bestemme dere i dag. Ta tiden dere trenger. Mediter på det.
Takk.
Er det mulig å ta en prat?
Advokaten min anbefaler det ikke.
Jeg snakket med dommeren, som har beordret vurdering av psykisk helse.
- En psykologisk evaluering. - Så de tror han er sprø?
- Det er et diagnostisk... - At jeg gjorde ham sånn?
- Det er en av delene. - Ikke sprø.
Men Niagarafallene-historien, om at du tillot det, var ikke sann.
Du visste at det paret ikke skulle tilbake til Mosswood med sønnen din.
- Du trenger ikke å svare. - Greit. Hvorfor anmeldte du ikke?
Jeg har lært at politiet ikke bryr seg om Mosswood. Jeg har mine egne ressurser.
Du kontakter ikke politiet selv når din egen sønn er borte?
Tok jeg feil? Se hvor vi er nå.
Kom an.
Hvorfor tok de Julian?
Hva rømte de fra?
Adam og Bess skulle ikke redde Julian, men kidnappe ham.
Men det tenkte du aldri på, gjorde du? Julian forsvarte seg selv.
- Kødder du? Overnattet du der? - Herregud, du skulle ha blitt der.
- La den fyren an på deg? - Nei, vi bare pratet.
Jeg mener det. Jeg møtte ei dame og noen andre folk.
- Det var ganske utrolig. - Utrolig?
Ja. De ville bare bli kjent med meg. Og vi snakket om deg òg.
Gjorde dere?
Ja, om moren din og hvor fælt det er med kreft,
og at faren din ikke takler at hun er borte.
Fortalte du dem om det? Hva i helvete, Marin?
De var interessert. Vi snakket om livet og ting som skjer.
- Jeg fortalte om moren min også. - La mine ting være neste gang.
Jeg tror det hadde vært godt for deg å prate med dem.
- Du åpner deg aldri opp. - Jeg blir ikke med i noen kult, OK?
Herregud, du er så defensiv. Jeg skal ta deg med tilbake dit.
- Aldri i livet. - Jo. De kommer til å åpne deg.
Heather Novack skal bli med!
Heather, kjære... Tid for frokost.
Hei, Marin. Jeg visste ikke at du var her.
Hei, Jack. Hvordan går det?
- Vet moren din at du overnattet? - Vet hun noensinne hvor jeg er?
Jeg er skrubbsulten.
Du er heldig. Jeg har noen pannekaker på gang. Kom ned.
Herregud, så du faren din? Han ble satt ut av at vi lå sammen.
- Utrolig. - Hva?
Fikk du nok å spise denne gangen?
Jeg spiste ikke kjøttet, men fikk et ekstra rundstykke.
Det er ingen trær her. Jeg kan ikke engang se noen fra vinduet.
Jeg vet det.
Jeg fant ut at du skal ha et intervju i morgen. En psykolog skal stille spørsmål.
- Om hva da? - Om deg. Så snakker de med dommeren.
Det er viktig.
Husker du Fisher-familien fra Walcott?
- Ja. - Så klart du ikke gjør det.
Uansett, Glen er en av dem.
De har en stor andel i meierimarkedet herfra til Buffalo.
- Kyr? - Ja, kyr. Jeg er glad du kom, Harry.
Velkommen. Hei.
- Jack Sprat, her for mat. - Hvordan går det, Glen?
- Bra, enn du? Du må være Harry. - Ja.
Glen Fisher. Jeg har hørt masse om deg. Kom inn.
Ikke spis all kyllingen, Darlene.
Gentlemen... Dette er Harry Ambrose, født og oppvokst i Keller.
- Du må kjenne disse folkene. - Hei, sheriff.
- Godt å se deg. Hei, sjef. - Etterforsker.
Hvordan går det?
Tom sier at du har hjulpet til med Mosswood-saken.
Jeg har bare tilbudt råd der jeg kan. Det er alt.
Mitt råd: Metall og tåregass. Det fungerte i Waco.
Det er ferdig nå, så ingen grunn til å uroe seg.
- Bourbon med is? - Ja takk.
Jeg snakket med en gammel kompis på rådhuset. Fra Keller.
- Han husker familien din. - Jaså?
Han sa noe om en brann hjemme hos dere. En stygg en.
Ja, det var mamma og jeg...
- Beklager, om det er et sårt tema... - Nei, det var en ulykke.
- Kjele på komfyren... En sånn sak. - Noe du aldri trodde skulle skje dere.
- Ja, noe sånt. - Jeg er lei for det.
Du forsvarte deg selv.
Du må fortelle dem hvor redd du var. Det er viktig.
Om de spør om Mosswood, ikke si noe.
Ikke snakk om låven. Ikke snakk om samlingene våre. De forstår det ikke.
De tror det er noe galt med deg.
- Hva med etterforskeren med skjegg? - Jobben hans er å sende folk i fengsel.
Hva sa han til deg i bilen?
Ingenting.
BESØKENDE
Du kan ikke stole på ham. Du fortalte ham om drømmen din.
- To dager etter... - Det var ikke en drøm. Jeg vil ikke lyve.
Julian, disse menneskene forstår oss ikke. De gjør alt de kan for å skade oss.
Vi har ikke noe valg.
Greit.
Der er du.
Hvor ble du av? Kentucky?
Advarsel, Harry. Videregående.
Det var på tide jeg så deg. Jeg har hørt at du er tilbake.
- Hei, Carolyn. - Hei.
Hvorfor hadde du ikke dette flotte skjegget da du var min Julies Romeo?
- Harry var sent ute med puberteten. - Ikke som jeg husker.
Du hørte det.
Hvordan har du hatt det?
Jeg hørte du ble skilt.
- Sa Jack det til deg? - Noen av oss spør.
Du ser fortsatt forskremt ut. Som om du skal til å rømme igjen.
- Jeg rømte ikke, jeg dro. - Det går bra.
Jeg visste hva du gikk gjennom. Tunge tider.
Sytten år, ingen søsken, foreldrene dine var borte...
Hvordan vet man hva man gjør med den smerten?
Mamma?
Harry.
Hei! Hva skjer?
- Går det bra? - Ja, jeg har det fint.
Carolyn sa du bare gikk rett ut. Sikker på at det går bra?
Slutt å spørre meg om det. Jeg har det fint, du har det fint, alle har det fint.
- Greit, beklager. - Jeg sa det gikk bra.
Grunnen til at jeg stadig spør, er at du ikke ser bra ut, og jeg vil være en venn.
Det er ikke som om du hadde sagt det. Det har du bevist med de siste 15 årene.
Jeg beklager.
Hør her...
- Ikke tenk på det. Det går bra. - Nei.
Jeg...
Jeg har det ikke bra.
Ta deg sammen.
- Du er patetisk, vet du det? - Ja.
Skal vi stikke? Kom an. Jeg lager egg til deg.
- Hva gjør du her? - Jeg ville stikke innom.
Om det er greit for deg.
Du kan bare lese rapporten i morgen på kontoret ditt.
Jeg vil heller være her.
- Hvilken dag er etter onsdag? - Torsdag.
- Og etter det? - Fredag.
- Vet du hvor du er? - Edgewater ungdomsfengsel.
- Vet du hvorfor? - På grunn av det med Adam og Bess.
- Hva var det med Adam og Bess? - Det vet du alt.
Kan du fortelle det allikevel?
De gikk gjennom døden, og nå begynner de på nytt igjen.
Er det det som skjer når man dør? At man begynner på nytt?
I ulike former. Vi er alle blandet sammen... Deler av oss.
Hvem lærte deg det?
Jeg gjorde ikke noe!
Vås. Du vet hva du har gjort.
- Samme det. - Ikke si "samme det".
- Hei, Miss Calhoun. - Hei.
- Kom an. - Greit.
Hva skjedde?
Hun kalte meg en tøs fordi hun tror jeg flørtet med typen hennes,
og så sa hun hun aldri skulle fått meg.
- Marin... - Velkommen til dagen min.
La oss glemme festen. Jeg kjører deg hjem.
- Du har alt lånt bilen og alt. - Jeg bryr meg ikke, OK?
Du blir med meg hjem.
Jeg leste om arbeidet ditt med Cora Tannetti-saken.
Folk gjør mer ut av det enn de bør.
Inntrykket mitt er at du anstrengte deg ekstra for henne. Hvorfor gjorde du det?
Det er bare... Jeg merket at hun hadde en historie.
Hvem stod deg nærmest? Adam eller Bess?
Bess.
Hva føler du om det som skjedde henne?
Hva tenkte du da du så henne på gulvet?
- Det skulle ikke gjøre vondt. - Ville du ikke skade henne?
Nei.
Jul...
Hadde hun vondt?
Ja.
Så hvorfor ga du henne teen?
Jeg kan ikke storme inn hos en mekaniker og vekke ham, kan jeg?
- Jeg bare... - Hva?
...vil at dette skal ta slutt. Jeg hater å lyve for ham.
Hva vil du gjøre? Si at han aldri skal hjem igjen?
- Fordi hun løy. - Om hva da?
Dette er bare en liten forsinkelse.
Man skal ikke lyve.
Hva skjer når man gjør det?
Man blir delt i to.
Har du løyet om noe for meg?
Julian...
- Nei, ma'am. - Jeg må inn dit.
- Du får ikke komme inn. - Etterforsker... Hva skjer?
Noe trigget Julian. Trenger du meg?
- Ja. - Hun er moren hans.
- Det er det samme, vi må prate med ham. - Julian?
- Det går bra. - Etterforsker...
Hun er ikke moren.
Det går bra.
Min venn Marin, som dro til Mosswood... Jeg fulgte rådet ditt og fulgte opp moren.
Hun ga meg en boks med tingene hennes. Hun leste dette hele tiden da vi var unge.
Hun understreket det hun elsket. Se hva jeg fant. "Julian".
Jeg har hele tiden, hver gang jeg har sett på Julian, følt at det er noe kjent.
Øynene, ansiktsuttrykkene hans... Det er fordi han er hennes.
Vera Walker hadde fødselsattesten og la den frem for retten.
Jeg vet det. Jeg sjekket på rådhuset.
Julian ble født i mai 2005, ni måneder etter at Marin dro til Mosswood.
Enten var hun gravid før hun dro inn, eller så ble hun gravid like etter.
Ja, et innvielsesritual eller noe.
Marin er savnet. Hun har ikke blitt sett utenfor Mosswood på ti år.
Hun kan være død.
Du sier at noe kan ha skjedd henne på Mosswood, og Vera tok Julian?
Ja. Noe skjedde.
Det er fascinerende, det skal du ha.
Jeg føler det på meg.
Så dere var mer enn klassevenninner?
Vi var venner.
Men du følger bare opp nå, etter alle disse årene?
Hun ville ikke at jeg skulle det.
Farens navn står ikke her.
Heather! Hvordan går det?
Hei, dr. Poole. Takk for at vi fikk komme.
- Dette er etterforsker Ambrose. - Hyggelig. Takk, Miss Fisher. God kveld.
Vi vet det er sent, men kan vi prate litt?
Klart. På kontoret mitt.
Ja, det overrasker meg ikke.
Navnet mitt står på halvparten av fødselsattestene her.
Jeg er fødselslege for mange, også for denne unge kvinnen.
- Men du husker ikke denne? - Nei, beklager.
Det var ingen sykehusjournal for moren, Vera.
Så det må ha vært en hjemmefødsel, på Mosswood.
Ja, jeg tror jeg husker det nå.
Så du var tilstede under Julians fødsel?
Nei, etterpå. Jeg ble innkalt for papirarbeidet.
- Så du ikke Vera føde? - Nei.
Tok du noen tester for å bekrefte at hun hadde født? Diet babyen?
Jeg husker ærlig talt ikke. Det er lenge siden.
Hva med denne kvinnen?
Så du henne der?
Jeg kan ikke si det. Det bodde mange mennesker der. Det gjør det vel fortsatt.
Vera Walker ringte deg for å signere fødselsattesten?
- Hvorfor det? Hadde du behandlet henne? - Nei. Som sagt er det få fødselsleger her.
Akkurat...
Var du på Mosswood noen annen gang for å behandle andre medlemmer der?
Beklager, men hva har dette med denne saken å gjøre?
Vi må vite det. Gjorde du det?
La meg hente mappene.
Han så ikke Vera føde. Det passer inn.
Ja.
Hvor er han?
Dr. Poole?
- Jeg hørte ikke noen gå inn og ut, så... - Han er fortsatt her et sted.
Dr. Poole?
Hallo?
Herregud!
Gud...
Jeg trenger noe.
Her, legg dette der. Klem hardt.
Stille.
Nei, nei...
Jeg må vise deg noe.
RETTSMEDISINER
- Femti? - Alle må legge seg, nå.
Ikke noe prating. "Slukk lyset" betyr slukk lyset. Kom an!
Det er gjennom der.
Til høyre.
Milde himmel.
Tekst: Audun Bie