Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ALBASTRUL OCEANULUI
Dă-mi-l !
- Nu ! Dă-mi-l, dă-mi-l, haide ! - Nu ți-l dau.
Dă-mi-l, hai ! Dă-mi-l ! Nu !
Gogoși ! Gogoși crocante, cu caramel !
- Îmi dai și mie ? - Nu.
Tată, de ce e albastră marea ?
De fapt, apa e incoloră,
nouă ni se pare albastră, fiindcă reflectă cerul.
Și pentru că e adâncă.
Adică nu e albastră ?
Nu, nu are nicio culoare,
deși noi o vedem de diferite culori.
De exemplu, aici e albastră, dar poate fi verde, gri...
Depinde în ce loc ești.
- Dar mie îmi place să fie albastră. - Atunci, e albastră.
Hai, intră !
- Ceci, încearcă să-l scoți pe ăsta. - Nu, nu, cubul, cubul !
Cubul ?! Hai, hai !
Nu, mai încoace ! Puțin mai încoace !
- Nu ! Oprește-te aici ! Oprește-te ! - Acolo, acolo ! Nu !
- Și ai grijă la înălțime. - Da, acolo.
- Da, da ! - Hai, hai !
Nu, jocul ăsta nu e bun.
Hai la un alt joc, că ăsta mă enervează.
- Care ? - Aia, aia !
Ce e ?
Mi-au oferit un post la clinica nouă a lui Markevich.
Au terminat-o, organizează personalul.
- Și când ți l-au oferit ? - Acum câteva zile. De ce ?
Aș putea să am propriul cabinet
și să consult pacienții.
Și de ce îmi spui abia acum ?
Tu ce vrei să faci ?
Organizam călătoria, Ricardo, și am uitat.
Nu știu, nu le-am dat un răspuns încă.
Dar e o oportunitate.
Nu știu, Lola, un alt serviciu... O să-ți ocupe mai mult timp.
Știi că, anul ăsta, sunt încurcat cu lucrările, suntem în întârziere...
Trebuie să mă ocup de asta.
Cu copiii cum o să facem ?
Nu vreau să stea cu bona toată ziua.
Uite, nu e momentul potrivit, rezolvăm la întoarcere.
- Nu ! - Nu, nu, nu !
- Pompieri răi ! - Nu ! Gata, am reluat !
M-au omorât. Nu !
Mamă, spune-i să mi-l dea, o să am grijă de el.
Nu vă mai certați ! V-am spus că trebuie să împărțiți lucrurile.
Dar, mamă, eu sunt mai mare. Cum să-mi folosească lucrurile ?
- Nu e corect ! - Nu vă mai certați !
Și faceți ordine ! Uite ce-i aici ! Hai !
Fetelor, cum reușiți să faceți dezastrul ăsta ?
- Belén e de vină. - Minți !
Nu vă mai certați !
- Ricardo, sunt murdară. - Cu atât mai bine.
Copiii se învârtesc pe-aici, au făcut dezordine.
Relaxează-te, Lola, suntem în vacanță.
Da, asta spui acum, dar, când te bagi în pat,
ești primul care se plânge.
Copiii unde sunt ?
Tată, îmi cumperi o placă ?
Serios ? Ai văzut la vreunul pe plajă ?
Da, de-alea care se folosesc ca să te culci pe val.
Nu. O să intri în apă, să înoți, și n-o să te mai scoată nimeni.
Dar noi știm să înotăm.
Da, dar marea trebuie respectată.
Copiii unde sunt ? I-ai lăsat în apă ?
Copii, nu vă duceți așa de departe !
Hai, Santi ! Uite ! E enorm !
Veniți !
Ați văzut cum vă lătra ?
Ai impresia că te atacă,
dar uite, sunt prietenii pescarilor.
Le alungă, ca să se întoarcă în apă și să facă loc bărcilor.
- Și să nu scoată peștii. - Sigur.
Alta, alta ! Hai !
Dă-mi drumul !
Ce putoare !
Da, tată, nu suport mirosul. Mergem ?
Dar abia am ajuns, Ceci. Acoperă-ți nasul.
Respiră pe gură. Așa, e-n regulă.
Uite-l pe ăla !
- Uite focile ! - Da.
Mamă, uită-te la foci ! Sunt tare drăguțe ! Pozează !
- Îmi dai camera ? - Bine, dar pune-ți-o la gât.
- Au nume și număr. - Se apropie de apă ca să pescuiască.
- Mamă, mă simt rău. - Serios ? Ce simți ?
Îți vine să vomiți ?
În regulă. Hai să căutăm o toaletă ! Ricardo !
- Uită-te la ăla care înoată ! - Da.
Mamă !
Ceci ! Ce s-a întâmplat ?
- Lola unde e ? - Nu știu unde e.
Ai vomitat ! Ce scârbos !
Liniștește-te, o să vină.
- Sigur ai înghițit apă de mare. - Ești bine ?
Sigur s-a dus să-i cumpere un medicament.
Da, stați liniștiți, vine cu siguranță.
- Putem să mergem la hotel ? - Da, acum vine mama ta și mergem.
În regulă...
- Ești supărată pe mine ? - Nu, Ceci. De ce spui asta ?
Iartă-mă, nu am vrut să te sperii.
Promit că n-o să se mai întâmple.
Bine.
Odihnește-te.
Ajutor !
Ia !
Nu !
Nu, nu, nu !
- Nu, nu, nu ! - Cu grijă !
Hai, ne îmbrățișăm !
Munte !
De ce ai plecat ?
Nu știu.
- Îți place jucăria mea ? - Da, foarte mult.
Ai grijă, Ale !
Nu mă deranjați !
E foarte frumoasă fântâna, nu ?
Da.
Ia să vedem, Belu... Foarte bine !
Am făcut o mulțime.
Nu, nu, nu !
- O arunc în apă ? - Nu, tată !
- O arunc ? O arunc, n-o arunc ?
O arunc ?
Mă mai iubești ?
Lola...
Lasă-mă jos, e lume...
- Pe tata ! - Nu !
Cine mă gâdilă ajunge în apă !
Ceci, ce de-ai făcut...
Baloane, baloane !
Du-te să vezi cum a adormit Belén cu jucăria de pluș în brațe.
Acum nu pot, vreau să termin cu asta.
Mâine, când ducem totul,
ai grijă să nu uite copiii ceva.
Ale are inhalatorul.
Eu o să cobor devreme, ca să plătesc la recepție.
Bine.
Mai ții minte când era moartă după iepurele ăla
care a făcut caca prin toată casa ?
Ce e ?
De ce i-ai cumpărat placa lui Ale ? Dacă știi că nu sunt de acord...
Fiindcă e mare, Lola.
Tu continui să te comporți cu el ca și când ar fi mic.
Nu e doar asta.
Știi că Santi face tot ce face el, că nu au grijă.
Ei se gândesc la joacă, nu-și dau seama de pericol.
- Și așa se întâmplă nenorocirile. - Vezi cum exagerezi totul ?
În plus, n-o să-i trimit singuri în apă.
Întâi o să-i învăț cum se folosește.
Și știi că nu aș fi în stare să fac ceva
care să le facă rău copiilor noștri.
Ricardo, nu începe !
Și nu mă mai presa în fața copiilor.
Ce vrei să spui ?
Știi la ce mă refer.
Cine vrea ?
Nu !
Am fost în capătul ăsta. Trebuie să fie în partea cealaltă.
Nu, Lola, ăsta e un alt loc. Nu vezi că marea e încolo ?
Dar pe-acolo trebuie să fie lume. De ce nu ne oprim, să întrebăm ?
- Lola... - Hai, Ricardo !
Oprești și întrebăm, dacă nu știi pe unde s-o iei.
Lola, eu știu unde sunt !
Știu, știu, dar, de trei ore, ne învârtim în cerc.
O să ajungem foarte târziu.
Mamă, Belén și-a adus o mulțime de gângănii
și murdărește toată mașina.
Nu sunt gângănii, sunt melci.
Ce pârâcioasă ești !
Nu ! De ce i-ai luat ? Apoi, îi lași aruncați
și o să trebuiască să-i strâng eu.
Eu am lăsat-o să-i ia, nu e un capăt de țară.
Îi spală și îi pune bine. Nu, scumpo ?
Te-ai murdărit toată. Pune-i aici !
Lasă-l închis. Așa, nu iese mirosul.
- Nu suport mirosul. - Sper să nu vomiți aici.
Hai, Ricardo, să ne oprim și să întrebăm !
Pe cine vrei să întrebi ? Nu e nimeni pe drum, Lola.
Nu știu, bat la o ușă și întreb.
Mai vrea cineva salată ?
Asta e cu lămâie, asta e cu oțet. Serviți-vă !
- Eu vreau din cea cu lămâie. - Eu vreau suc.
- Suc ? Bine, scumpule. - Și eu vreau.
- Torn eu, lasă... - Foarte bine, toarnă.
- Și eu vreau. - Vă place mâncarea ? E bună ?
Da.
Și cum e în casa nouă ? Probabil că e liniște, nu ?
Da, adevărul este că da. E un ritm diferit.
În al meu e mai puțin. Mai pune-mi.
Ne-am acomodat cu munca, ne bucurăm de plajă...
Nu știu, e diferit.
Da, și oamenii sunt frumoși.
- Mereu fac asta ? - Mereu.
- E foarte frumoasă casa. - Da, superfrumoasă.
Mulțumesc, băieți. E multă iubire în casa asta.
- Și livingul l-am văruit noi. - Serios ?
N-o să crezi, dar... da.
- Voi ? Serios ? - Da, aveam chef.
- Ne-a luat o grămadă. - Da, așa e, dar...
- Dar a fost distractiv. - Dar asta este.
Om al mării și zugrav... Mă surprinzi, Julio.
Te-a schimbat mult viața.
- După aceea jucăm Simón ? - Hai !
Eu merg primul.
- Bine, eu vin după aceea. - Eu merg al treilea.
- Ce e Simón ? - E un joc de memorie.
Cu lumini și sunete.
Trebuie să memorezi un tipar de lumini și apoi să-l faci.
- Ea e campioana familiei. - Nu-i adevărat, eu sunt !
- Eu sunt campioana. - Nu, eu sunt.
- E Ceci. - Ce încrezută !
- Eu câștig mereu. - Ce încrezută !
Nu sunt încrezută, ăsta e adevărul, sunt cea mai bună.
- Așa e, Ceci este. - Îmi amintești de cineva.
De mama. E cea mai inteligentă.
Ricardo, ce durere...
Oricum, o să jucăm toți.
Da, o să jucăm toți. Nici tu n-o să fii campioana.
Nici tu. Fiindcă o să vă bat.
- Hai, e rândul meu ! - Nu.
- Bună ! - Bună, băieți !
- Joci foarte prost. - Ce ?!
- E rândul meu. - Dar ăsta era.
- Ăsta nu merge bine. L-ai stricat. - Joci foarte prost.
- L-ai stricat ! - Asta e..
Tu.
Construcțiile se mențin deocamdată.
Problema este economia din țara asta,
că nu se știe niciodată încotro merge.
Da, la firmă toți sunt preocupați de același lucru.
Da, e logic.
Și tu ce mai faci ? Acolo, la spital ?
Te admir, Lola. Mereu, cu o energie așa de bună,
alergând încolo și încoace...
Apoi, sunt foarte conștient
de faptul că te-am văzut mereu ajutând multă lume.
Da, și e foarte impresionant să te văd cu copiii.
Acum, fiindcă suntem în vacanță, dar, în timpul anului,
zi de zi, nu e așa de simplu.
Eu, cu spitalul, Ricardo, din construcție în construcție...
Dar eu stau cu copiii. Nu știți, mă trimit în toate părțile,
să le cumpăr una-alta...
Dar nu e vorba doar de a nu le lipsi nimic.
Trebuie să vin acasă, să fac mâncare,
să fie totul curat...
Dar noi ne-am organizat bine cu asta mereu, Lola.
Da, fiindcă, atunci când vii tu acasă, totul e gata.
Acum, când eu spun că vreau să-mi iau un alt serviciu e sfârșitul lumii.
De ce spui asta ? Nu-i așa.
Hai !
Așa !
- E rândul meu ! - Apoi, al meu !
Acum, Santi, să vedem...
Uite !
Aici.
Cum era aici ?
De ce sunt separate paturile ?
Sunt ca ale noastre, nu au paturi duble pentru toți.
- De ce nu le apropiem ? - Hai !
- Hai, hai ! - Nu, nu, nu !
Lăsați totul așa cum este.
- Încetați ! Încetați ! - Gata...
Stai, te ajut.
Și am condus fără să fac opriri.
Singur ? Nu te-ai odihnit ? Dar Lola conduce foarte bine.
Da, dar el nu mă lasă să conduc.
Nu că nu o las, dar am emoții când conduce ea.
Ricardo, și acum ?
Mereu a fost așa ! Și când era tânăr făcea la fel.
L-am moștenit pe tata, nu știu...
- Îmbătrânești. - Da. Și faci figuri.
Încet !
Ce drăguți sunt !
- Eu vreau una albă. - Eu vreau una albă.
Albă, neagră...
Ultima, gata. Ajunge !
- Tată, îmi dai un mate ? - Ia !
Ricardo !
Ricardo, nu putem continua așa, nu are sens.
Ce nu are sens ?
Noi, asta, călătoria asta...
Ce vrei să spui, Lola ?
Mamă !
Ale !
- Unde e inhalatorul ? - Ce e ?
Încet, liniștește-te, o să treacă.
Uită-te la mine. Așa ! Foarte bine !
- Vrei apă ? - Adu-i.
Foarte bine, ești mai bine, așa...
Ești bine, Ale ?
Întoarce-te în pat, hai !
De ce faci asta, Lola ?
Uite, eu nu vreau să-mi imaginez alt tip jucându-se cu copiii mei.
N-o să se întâmple asta.
Vezi că te gândești la prostii ? Și sunt copiii noștri !
Vrei să-mi las serviciul și să mă ocup de casă și de copii ?
O fac.
Spune-mi ce să fac. Și fac.
Gata...
- Nu poți să faci asta ! - Ba da, o fac mai bine. Uite !
Dar tu nu poți să faci asta.
Sunteți incredibili !
Te bușesc !
Te prind !
- Nu ! Te întrec ! - Nu-i adevărat...
20, 21, 22,
23, 24, 25,
26, 27, 28, 29, 30.
Cine nu e gata, îl iau cu lopata !
Gra ! Graciela !
Graciela ! Graciela !
Graciela...
- Ce are ? - Nu știu. Graciela, mă auzi ?
Cheamă-l pe tatăl tău !
- Ce s-a întâmplat ? Ce s-a întâmplat ? - Nu știu.
- Continui eu ? - Stai...
- Hai ! - Unu, doi, trei, patru !
Unu, doi, trei, patru ! Unu, doi, trei, patru, cinci !
- Ia vezi ! - Fir-ar să fie...
Nu știu ce s-a întâmplat. Ia vreun medicament ?
Du-te să aduci mașina.
Copii, mergeți în casă ! Toți, în casă ! Hai, înăuntru !
O să vină s-o ia peste două ore.
Eu te sfătuiesc să-ți iei rămas-bun de la ea,
dar să nu fii prezent când o iau.
Eu și Ricardo ne vom ocupa de asta.
Certificatul de deces trebuie să-l păstrezi,
fiindcă o să ți-l ceară.
Tu nu trebuie să faci nimic, o să se ocupe ei de tot.
Irene și mama ta vin mâine-dimineață.
Rămânem cu tine, dacă vrei.
Dacă vrei să plecăm, plecăm,
dar vrem să stăm cu tine.
Îmi pare tare rău, Julio.
Chiar a murit ?
Mami !
Tată, vino !
Tată, o focă !
- Ce ?! Unde ? - Acolo e o focă !
Ce s-a întâmplat ?
- Sunteți bine ? - Da.
Scumpo, așază-te cum trebuie, nu merge așa !
Mamei mele.
ALBASTRUL OCEANULUI
Acest film a generat peste 150 de locuri de muncă directe
și peste 300 indirecte.
Industria audiovizuală răspândește și încurajează artele,
cultura și diversitatea.