Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
HISTORIENS FANTOM
KEIO-PERIODEN ÅR FYRA (1868) SLOTTET EDO
FÖRHANDLINGAR MELLAN KATSU KAISHU OCH SAIGO TAKAMORI STRANDAR
Jag ska berätta en historia om ljus.
Eld!
Anfall!
Eld!
Mörkret kom att råda länge över landet.
Man kunde inte längre vara säker på någonting.
Alla hade resignerat inför tanken på att mörkret skulle råda för evigt,
och vägrade sluta strida.
Vykwaros.
Och ända väntade alla och hoppades, jag mest av alla,
väntade och hoppades på ljuset.
Ljuset lyste upp världen och avslöjade allt.
Det sken över vår vackra, fula, älskliga och hätska värld.
Och över mig och mitt dåraktiga lilla jag.
NETFLIX PRESENTERAR
EN ANIMEFILM FRÅN NETFLIX
NÅGRA ÅR SENARE KYOTO
Den gamla tiden smälte bort i mörkret
och den nya tiden hade en sån strålglans.
Gamla vanor och ting försvann snabbt,
och saker världen aldrig förr sett började dyka upp.
Det kallades "Meijirestaurationen".
-Vår käre gäst far nu. -Jaha.
-Städa, fort! -Ta bort den här, ställ den där.
Trevlig resa, herrn. Vi ser fram emot ert nästa besök.
Släpp mig! Släpp mig, säger jag!
Var en duktig flicka nu! Stilla, din rackare! Tvinga mig inte att…
Vad är det här?
Ska jag ta hand om det här?
Bada henne och släng på henne en kimono, så lär hon se helt annorlunda ut.
Se! Hon är en alv, och ett fint exemplar.
Helt klart en nyhet.
Det finns väl inga hakar här, va?
Gudars, nej! Hon är föräldralös, inga som helst hakar!
Aj, tusan!
Släpp mig, svin!
Vad är det med henne, hon är ju som en vildkatt?
Släpp mig!
-Sätt henne i en bur i källaren. -Ska bli.
-Sluta! -Hallå, vakt.
Det är vatten i den. Släng det på henne om hon blir för stökig.
-Vatten? -Japp.
Hon drunknade nästan på skeppet hit och hatar av någon anledning att bli blöt.
Inget illa ment. Sköter du dig så får du snart komma ut.
Låtsas inte som om du hjälper mig! Släpp ut mig, nu!
Känn dig som hemma.
Hallå! Släpp ut mig, har jag ju sagt!
Vad sa jag precis? Sköt dig nu.
Hallå!
Försök inte lura mig bara för att hon är alv.
Varför skulle jag göra det? Ni är ju på Asahiro nu.
-Vad är det med det? -Höga regeringstjänstemän flockas hit.
Det är alltså deras favoritbordell.
Och så bor ju Kyotos vackraste kvinna här.
Hennes gäster sägs bli så nöjda att de glömmer allt. Hon kallas "Glömskan".
Här finns hovkurtisanen Chihaya.
-Hej, Izo! Den nya är visst en guldklimp. -En guldklimp? Nej, långtifrån.
-Ta emot. -En kalebass?
FUYO
Hovkurtisan, är ni vaken?
Jag kommer in.
Hovkurtisan.
Jaså, är det du, Izo.
Jag har en sällsynt godsak åt er.
Lämna den där.
Och så har jag det ni bad om.
En bok på engelska?
Tack ska du ha, Izo.
Se på dig. Du måste ha krossat hennes hjärta.
Det här? Jo…
-Den lilla kattan måste ha klöst mig. -"Kattan"?
Vi har fått in en riktigt vild en.
Hallå, vakna.
Du är visst en alv, eller hur?
-Och? -Understå dig inte den tonen till henne.
-Det var hon som nyss kom… -Jag såldes hit!
Hon kom just, men sparkade och slog omkring sig och försökte rymma.
Hallå, glömmer du inte att hälsa på hovkurtisanen?
Varför skulle jag göra det? Ni tänker bara skyffla omkring mig här.
Använda mig, utnyttja mig och kasta bort mig!
-Nog pratar hon, allt. -Izo?
Låt mig få henne, är du snäll.
Ursäkta? Vad menar ni?
Hon ska bli min kammarjungfru.
-Vad heter du? -Sonya.
Det låter ryskt. Din familj kommer kanske nånstans norrifrån?
Det gör hennes också. Hon är en nordländsk fågel.
En fågel i en bur?
Precis som du!
Jag tycker om rebelliska flickor.
Har du svårt att somna? Kom in hit om du fortfarande är vaken.
-Vad gör du? -Studerar.
Alla kallar mig "Chihaya den glömska".
Men det är inte mina kunder som glömmer. Det är jag.
Det sas att det var strax efter restaurationen.
Att jag hade glömt allt och var naken och helt ifrån mig.
Jag ägde ingenting förutom den här kanzashi-hårnålen.
Jag är den glömska.
Chihaya.
Vet du, Sonya?
Det finns ett alvland någonstans i världen.
Någonstans norrut, bortom haven.
-Ett alvland? -Ja.
-Det kallas Hakodate. -"Hakodate"?
Där är alver varken avundade eller fruktade bara för att de är alver.
Där lever alla som de är, sägs det.
Lögn!
Kanske.
Men jag kan se det. Det bländande ljuset.
Och det kommer att leda mig rätt. Så tror jag.
Du, då? Du ser det väl också?
Ljuset. Och mörkret.
ASAHIRO
Hallå! Öppna, vi har problem!
-Va? -Problem med era horor!
Vad är det med dem?
De anfaller! Hjälp mig!
Izo!
Raiden! Du har ett skarpt väderkorn.
Hitta alven jag söker.
Det här är ditt sista uppdrag. Jag håller mina löften.
I gengäld väntar jag mig att du håller dina.
Vad är det?
Stanna här.
Fort, de anfaller! De är minst 20 stycken, vi måste härifrån! Kom!
Här är vår flyktväg.
-De andra, då? -Strunt i dem, de får klara sig själva.
Hovkurtisan…
Jag väntade inget mindre av en ork. Stark är du.
Och nu ska du dö!
Jag har länge levt nära döden, men inte mött den.
Va?
Här kommer man ut!
Chihaya!
Sonya!
Förlåt mig! Stanna hos mig.
Chihaya?
Å, vad har vi här?
Ni är ju post-restaurationens stora skönhet.
Hovkurtisan Chihaya, eller hur?
Ut, kräk!
Vilken överraskning! Du talar som en vanlig hora.
Asahiro är slut.
Vi kan göra vad vi vill med er…
Snorunge!
Men ser man på? En alv-snorunge.
-Jag tar henne. -Stopp!
Du.
Vad håller du på med?
Din hora!
Hur understår du dig?!
Chihaya!
Det här uppdraget kostade stort.
Nej.
Det får inte vara sant!
Sonya…
För den här till…
…Hakodate.
Vykwaros.
-Boss? -Hon är där inne!
-Ta monstret! -Ska bli!
Sonya.
Så hon heter Sonya.
Rör du dig så dör du.
Vi måste ut!
Känner orker ingen hetta?
Bara upp och iväg nu!
Öka!
Kom!
Sonya. Har alver ingen liknande sedvänja?
Det är så här vi följer de döda till himlen.
Chihaya ska nog inte dit. Hon ska norrut!
Kurtisanens hårnål.
Chihaya ville till alvernas land, till en plats hon kallade Hakodate.
Är Hakodate alvernas land?
-Jag anställer dig med den här. -Ber du mig att föra dig dit?
Då får inte säga nej!
Hallå där, flicka. Vad sägs om att anställa mig?
-Ondskefulla lönnmördare. -Hör på nu!
Min boss var ute efter flickan.
Han rövar bort varenda föräldralös alv han hittar.
Får han veta att hon lever jagar han henne till världens ände.
Jag förstår. Så lätt du har att förråda dina allierade…
Jag förråder ingen.
Det här var mitt sista uppdrag.
Han lovade att släppa mig fri så snart jag fullgjort det.
Jag står inte längre i skuld till någon.
Jag vill inte vara…
…lönnmördare längre.
Jag har fått nog!
Den här beten symboliserar mitt löfte.
Vet du hur man tar sig till Hakodate?
Självklart.
-Då så. Jag hyr dig! -Vänta lite.
-Tack, lilla flicka. -Visst.
En svartryggig rödstjärt? Det var ett gott omen för vår resa.
Det sägs att deras läte är som när man tänder en gnista. Så här.
Innan vi ger oss av använder vi de här
och önskar oss säker resa, eller hur?
Nej.
Gör inte alver så?
Jag har ju inte presenterat mig själv. Jag heter Raiden. Och du?
Han heter Izo!
YOKOHAMA
En pelare av ljus?
Det får kosta vad det kosta vill. Få hit henne.
FUCHU-SHUKU, TOKAIDO
Vi låter inte orker bo här.
-Varför inte?! -Ursäkta att vi störde.
Vi går någon annanstans.
Ni får gå direkt om ni ställer till problem.
Förstått. Vi är tacksamma för att få skydd undan elementen.
Du är den första ork jag träffat som kan föra sig.
Och för att vara människa är du illa fostrad.
-Men skynda på nu! -Lugn, jag kommer.
Du är verkligen svag för dem. Barn, menar jag.
Nej, alver. Jag står i skuld till dem.
-Vill du höra? -Om du håller det kort.
Det var innan jag kom till det här landet.
Vi orker ses med oblida ögon där också.
Men en enda liten flicka kallade mig vid mitt rätta namn.
-Och hon var en alv? -Jo.
Och hon påminner mig om henne.
När hon höll kurtisanen och såg på mig i vrede, då mindes jag flickan.
Jag lämnade det landet för att jag hatade de som ogillade och hånade orker.
Men även sen jag kom hit ställs jag inför samma hat.
Nej, fel av mig. Jag drar det över mig själv.
Är det skäl nog att vända din boss ryggen?
När allt kommer omkring anses vår ras bara till nytta för vår styrka.
Vi får bara uppgifter där vi dödar eller dödas. Simpla uppgifter.
Vi kämpar blint i mörkret dag efter dag.
Är det så fel att söka minsta lilla glimt av ljus?
Jag fann den.
Den lilla ljusglimten.
Du är skicklig med svärdet. Du har stridit förr.
Hur blev du vakt på en bordell?
Jag sa ju det: Jag lyckades inte dö.
Och nu lever jag på lånad tid.
Restaurationen?
Vill du ha en slurk?
Orker kan också ta ett glas.
Kom nu!
-Vad är det, Izo? -Ingenting.
Vuxna har mycket att tänka på.
-Mycket? -Mycket.
Det är inte rättvist! Berätta vad "mycket" är!
När du vuxit upp reder du ut det där själv.
-Behandla mig inte som en unge! -Hallå.
Tyst nu.
Vi lär möta mer folk ju närmare vi kommer. Ska vi inte ta en mindre väg?
Vad är det?
Det är kanske min vittring. Orker kan känna av varandra.
Kom.
Hoppas att vi slipper dem nu.
Vänta.
Vilka är det vi försöker undgå?
Är min bete inte nog för dig?
Alla vet väl att tillit krävs för förräderi?
För dig, kanske.
-Jag litar på honom! -Du lär inte nå alvernas land!
Chihaya lärde mig att man kan lita på nån om man ser ett ljus.
"Ljus"?
Jag tar täten.
Lägg bort den där.
Hitåt.
-Var på din vakt! -Klart jag är!
Mästare Koketsu…varför?
Säg mig, vad…
…var det du såg på?
Det finns inget mer du kan göra längre.
Stanna hos Sonya!
Raiden!
Stopp!
Boss…
Vad är det nu, Raiden? Har du förlorat vettet?
Jag har fått nog. Låt mig gå.
Som du vill. Men du avgav ett löfte.
Överlämna snorungen, så är vi kvitt.
Hör inte på honom!
I slutänden är du bara en av oss.
Vem förutom vi skulle acceptera en som du?
Din ruttna och anskrämliga ork!
Understå dig inte! Döda honom!
-Vi hoppar! -Nej, jag törs inte!
Izo!
Ingen överlever ett sånt fall.
Å, det är sällan jag får gäster.
Raiden. Hur gick det?
Sonya saknas.
Har ni inte sett en kentaur förut?
-Vem är ni? -Vem vet?
Här.
Folk kallar mig Tsukuyomi. Men ni kan kalla mig vad ni vill.
Jag har hört om honom. En eremit som lever vid Fujibergets fot.
Den vise halvmannen-halvhästen.
Jag är inte vis. Jag är snarare en dåre.
En ung kvinna borde ha drivit hit med oss.
Nej, jag hittade bara er två.
-Ljug inte! -Lugna dig!
Varför skulle han rädda oss om han var ute efter henne?
Jag litar inte på missfoster!
Nu glömmer du visst…att hon är en alv.
Ni två råkar inte möjligtvis söka efter en alv?
-Har du sett nån? -Stilla dig lite.
Följ mig.
Hela skapelsen.
Har ni nånsin hört Namnet yttras, Den mörke furstens, alltings mästares?
-Nej, aldrig. Det här var första gången. -Verkligen?
Den mörke fursten ligger för närvarande i en lång sömn.
För att väcka honom krävs en Stav.
Det behövs en magisk Stav.
Vi är säkra på att föremålet finns någonstans i dessa länder.
Vad har ni för bevis för det?
Den oblodiga statskuppen.
Staven fick slut på ett intensivt inbördeskrig som delade våra länder.
Det var tack vare dess kraft.
Håller ni inte med?
Baron Okubo Toshimichi.
Staven bär på en ofattbar kraft.
Om en man höljd i ljus använder den upplyses världen i ett skarpt sken.
Men gör en man höljd i mörker bruk av den störtas världen ned i djupaste mörker.
De som kan använda Staven kallas "Sken".
"Sken"?
Hur har den där stav-saken
och Skenen med våra unga dam att göra?
Eftersom antalet Sken är ändligt
är de flesta av dem alver, förstår ni.
-Alla alver kan väl inte använda Staven? -Det kanske de kan.
Ingen vet vem som kan vara ett Sken förrän ett rör vid Staven.
Med andra ord
sökte min boss efter en alv som skulle kunna jaga dem med Staven.
Berättade han ingenting för dig?
Hans folk är bara kanonmat i räder. Han berättade ingenting för oss.
Varför skulle han gå så långt som att bränna ned Asahiro i jakten på ett Sken?
Det finns två grupper som strider om kontrollen över Staven och Skenen.
Den ena gruppen kallas "Ljusets sköld".
Den andra gruppen kallas "Inferni".
Om vi skulle lyckas hitta den här Staven…
-Vad ska vi då göra med den? -Ingenting.
Gör ingenting. Säg ingenting.
Lämna det åt oss Inferni.
Finner ni Staven ska vi låta er få ta del av dess kraft.
I mitt hemland har vi ett ordstäv:
"Goda affärer erbjuds endast av de med baksluga motiv."
De där bleka ögonen.
Jag ser ingen känsla i dem.
Han saknar känslor helt och hållet.
Är du vaken?
Izo! Raiden!
Ljuspelaren som uppstod i Kyoto.
Var det du som skapade den?
Kraft är kraft.
Kommer den att manifestera sig som himmel eller helvete?
Det är inte förutbestämt.
Vill du lära dig om alver, så gå österut från Fuji.
Det finns en del alver i Yokohama.
Varför hjälper du oss så mycket?
Jag har levt ett långt liv. Långt nog för att känna mig färdig med den här världen.
En värld som styrs av en shogun eller en som hyllar en kejsare
kan inte röra mitt hjärta.
Men tänk om det ligger en värld och väntar bortom den här?
Då vill jag se den.
En annan värld?
Vad ser du?
Jag kan läsa i stjärnorna att den unga alvflickan fortfarande bör vara i livet.
-Allvarligt? -Jodå.
Jag önskar er en trygg resa.
ODAWARA, TOKAIDO
Människor och orker.
Alver, dvärgar, troll.
-Jag får vittring på många raser. -Orker har bra näsa, va?
-Och bra smak. -Å, det glömde jag.
Jag vet ingenting om dig.
Tar du dig till Yokohama för att du oroar dig för Sonya, som jag gör?
Hon anställde mig. Jag är hennes livvakt.
Påhejad av lojalitet och ansatt av misstro.
Du är en upptagen samuraj.
Vad ska du göra när det här är över?
-Du har väl inget att återvända till? -Nej.
Jag förlorade allt med mitt högra öga.
Det var inte så jag menade.
Såja, lille vän. Sluta gråta nu.
-Du kan få det här i stället. -Å, tack!
Där är han!
Låt pojken vara!
-Kotaro! -Mamma!
-Bort med dig, annars dör du! -Sluta nu.
Vi är bara på genomresa.
-Vi har inte gjort nåt. -Du ljuger!
Det är främlingar som ni som rövar bort och dödar kvinnor och barn!
Det var väl ni som dödade alven häromdan?
-Vad sa du?! -Vänta.
De här två är inga rövare.
Jag ber om ursäkt.
Jag ska förklara för dem vad som hände.
Man har hört så många skrämmande berättelser på sistone.
Alla är så ängsliga.
Berätta om alven.
Många alver och människor med alvblod har rövats bort på sistone.
Det stod om det i tidningen. Ett ögonblick.
Häromdan stod det
att liket efter en alv hittats i Yokohamas hamn.
Jag kan inte läsa.
Det var en alvkvinna på ungefär 18 år. Båda hennes fötter hade huggits av.
För att den inte skulle kunna rymma, va?
YOKOHAMA
Så mycket folk det är här. Är det nån festival på gång?
Vi kan väl gå till alvstaden och samla upplysningar?
Vad står ni och sölar för?! Otroligt.
Alla har så bråttom. Och fräcka är de också.
Vad är det?
Nej, det var inget.
Varför göra slut på det?
Vi söker ju den nya värld
som ni ska leda oss till, herre.
Det är det jag alltid har gillat med dig. Att du är så ärlig.
Men.
Jag behöver dig inte längre.
Hur är det?
Se till att vila lite. Jag fortsätter på egen hand.
Hovkurtisan!
Vem är ni?
Ursäkta.
Ni är inte hon.
Vänta!
Ni misstog mig visst för en annan?
Ja.
Kanske min tvillingsyster?
Här. Iväg med dig nu.
Alvvittringen är för tung vart jag än vänder mig.
Jag kommer aldrig att få tag i Sonya så här.
Stopp där!
Vad gör ni? Hallå, sluta! Vad håller ni på med?!
-Var fick du tag i den här? -Jag köpte allihop på en gård i Yamamoto.
-Vilken gård? -Jag minns väl inte alla detaljer!
Hallå, du måste ju betala för den!
-"Chihaya den glömska"? -Det var så hon kallades.
Hon verkade ha förlorat minnet.
Ser den här bekant ut?
En minnessak från henne.
Staven!
Har ni hört att en ljuspelare nyligen visat sig i Kyoto?
Asahiro.
Den sköt upp i skyn från hovkurtisanens rum.
Det var min syster.
Det var Stavens kraft.
Izo! Jag vet var hon är!
Det är ju Sonyas!
Min reskamrat.
-Är hon ett spöke?! -Nej, det är hennes tvillingsyster.
-Jag träffade henne just. -Jag förstår.
Berätta om plagget nu!
Ett troll som säljer begagnade kläder köpte det på en gård i bergen.
Jag kände alvlukt i alla andra kläder han hade.
Sonya kan hållas fången på den där gården.
Bra gissat!
-En gård uppe i bergen? -Låter det bekant?
Men vem är den där Sonya?
En ung alvflicka.
Hon var kurtisanens favorit.
Vi skulle följa henne till Hakodate, men hon rövades bort på vägen.
Det måste ha varit Inferni som rövade bort henne.
Tsukuyomi nämnde dem!
Vi tycks ha samma fiende.
-Är ni en medlem av Ljusets sköld? -Ja.
Kom. Jag berättar mer på vägen.
Min syster var en Stavbärare.
-Ett Sken? -Ja.
Ljusets sköld fick veta att Staven fanns i slottet Edo, och min syster for dit.
Medan regeringsstyrkor och shogunatarmén stred slank hon in i slottet Edo.
Hon måste ju hitta Staven innan den föll i Infernis händer.
Hon måste ha tillfångatagits sen hon hittat den.
Hon släppte lös dess kraft och försvann.
Var det hovkurtisan Chihaya?
Inferni söker Staven med hjälp av regeringsstyrkorna.
Staven och Skenen hör nära samman.
De söker alver överallt i hopp om att hitta Staven.
Finns det alver i Inferni? Som dödar sina likar?
Säkert för att förhindra att det sprids rykten om att de söker Staven.
Hon gömde den nog i hårnålen för att ha den nära till hands.
Hon gav den till Sonya.
-Så nu tillhör den henne. -Vi måste ge tillbaka den till henne.
Våra spejare har sett Infernimedlemmar komma och gå till den här gården.
Får du vittring på Sonya?
Knappt.
Om jag far till alvlandet, får jag göra vad jag vill då?
Alla dina önskningar beviljas.
Använd din dolda kraft, så får du träffa dina döda vänner också.
Var är Izo och Raiden?
De behandlas på en annan plats.
-Oroa dig inte. -Jag förstår.
Att ha så skickliga barn som du i våra led
är en väldig lättnad för oss Inferni.
Jag är helt säker på att du kommer att återuppväcka Den mörke fursten.
Är de inte döda?
Hon har inte Staven, men kan vara ett Sken.
Det kan vara bäst att föra henne till hennes hemland.
Kom.
Jag får vittring på Sonya!
Lillan!
Vad är det där för en typ?
Herre?
Izo.
Jag visste väl att du levde.
Mästare Koketsu.
-Varför? -Han är Infernibefäl!
Min lilla flicka!
Jag låter dig inte komma undan!
Ljusets sköld?
Vad tänker du göra med henne?
Hon är ett Sken, eller hur?
-Izo. -Sonya!
Izo!
Iväg.
Där är Anna. Hämta vagnen!
Ska bli!
Raiden!
-Anna! -Nakazo.
-Kom, vi går tillbaka till gömstället. -Ja.
Inferni för henne till hennes hemland. De lär segla dit.
-Hur stoppar vi dem? -Vi jagar dem med vårt fartyg.
Ljusets sköld har ett gömställe i en annan hamn. Vi tar upp jakten därifrån.
Det verkade som om du kände den där mannen, Izo.
Han var…
…min mentor.
Den du berättade om förut?
Jag hade kunnat offra mitt liv
för mästare Koketsu.
Och jag riskerade mycket för hans skull.
Jag var stolt över att mitt sätt att vara.
Men jag hade fel.
Till slut insåg jag att jag i hans ögon bara var ett verktyg.
De vi bör vara
förändras ganska lätt beroende på omständigheterna.
Somligt förändras inte alls.
I mitt hjärta
växer fortfarande blomman alvflickan gav mig.
Du håller väl ditt löfte till Sonya?
Ska inte en samuraj vara sin herre lojal intill döden?
Fast jag är inte samuraj.
Jag är Sonyas livvakt!
Hon är tillbaka! Gör klart för avfärd!
Ska bli!
Hallå! Öppna!
Öppna dörren nu!
Girar babord!
Stå fast nu!
Framåt.
Boss…
Hur understår du dig?!
Är det här tacken för att jag tog mig an dig?
Hitta Sonya!
Dö!
Möt din skapare!
Sonya! Var är du?!
Izo! Rädda mig, Izo!
Izo!
-Sonya. -Izo!
Bort från dörren.
Izo!
-Hur mår du? -Jo, tack…
Sonya!
Izo!
Izo…
Du har gått bort dig från den väg du borde följa.
Tjäna mig igen.
Verktyg ska leva som verktyg.
Jag tar tillbaka Sonya.
Varför är du så besatt
av en enkel alvflicka?
-Jag gav ett löfte! -Ett löfte?
Jag håller mitt löfte till Sonya!
Det var ett misstag sist
att inte säkerställa att du var död.
Men…
…det kan jag rätta till nu.
Izo!
Nej!
Dö inte!
Izo!
Du är tillbaka.
Sonya…
Staven!
Flickan. Hon är ett Sken.
Hur dolde du Staven?
Ge den till mig.
Aldrig! Den tillhör Chihaya!
Nu.
Du får den inte.
Tro på dig själv.
Chihaya?
Ge mig den.
Nu.
Ge mig den nu.
Ge hit den!
Nej!
Vykwaros!
När man inte har ett hem är man fri att bege sig vart man vill.
Ser du? Vart som helst.
NÅGRA DAGAR SENARE
Nej! Jag vill inte!
Jag är rädd för vatten! Jag hatar fartyg!
Genom att se världen förverkligar du hovkurtisanens önskan.
Hörde du? Han har ju rätt.
Ja, ja.
Behandla mig inte som ett barn!
Jag ber om ursäkt, frun.
-Anna-san. Ta väl hand om Sonya. -Ja.
Jag lovar…
…att jag ska komma tillbaka!
Vi hittade ingen Stav.
Vi får se till att ena landet med våra egna krafter.
Sonya…
Nej! Stopp!
Var det där så bra?
Människor får ta hand om saker och ting av egen kraft.
Så är det väl bland orker också?
Jo, det är så vi gör i vår värld.
Ljus föder mörker lika starkt som sig själv.
Båda har ett syfte, båda har en mening.
Alla avger vi ett ljus och bär på ett mörker.
Att inte skämmas inför ljuset och inte frukta mörkret: Så lever jag.
Jag undrar vart ljuset tar vägen till slut. Vad kommer det att skina på?
Det kan ingen veta.
Förr eller senare kommer någon att tala om det igen.
Undertexter: Henrik Brandendorff