Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Femeie, dacă poți vorbi cu Dumnezeu
‎Întreabă-L dacă m-am oprit vreodată ‎din a te adora
‎Iar pe mare
‎Oglindă a inimii mele
‎Întreab-o de câte ori m-a văzut plângând ‎Trădarea dragostei tale
‎Emilio. Pâinea ta prăjită...
‎Poftim!
‎- Șervețelul... ‎- Hei!
‎Da! Ai dreptate. ‎Avem un bucătar nou și nu i-am zis.
‎Mario! Emilio nu vrea roșii ‎pe pâinea prăjită.
‎Am înțeles.
‎Nu voi înțelege de ce comanzi ‎pâine și roșii,
‎dacă nu pui roșia pe pâine.
‎Vreau să simt gusturile neamestecate.
‎Comand pâine și roșii, ‎căci îmi place gustul pâinii și al roșiei.
‎- Da. ‎- Dar, dacă le amestec,
‎nu mă bucur nici de una, nici de alta.
‎- Îți place mult să vorbești, nu? ‎- Ador.
‎- Nu-mi vine să cred! ‎- Ce?
‎E prima oară în ani de zile
‎când vin cu micul dejun ‎înainte să termini Sudoku.
‎Nu se cheamă Sudoku, ‎ci „pătratul magic”.
‎Da? Nu știam.
‎Japonezii cred că l-au inventat ei,
‎dar n-au făcut decât să denumească ‎ceva ce exista deja.
‎În fine...
‎Nu. Ai plătit deja, Emilio.
‎Păi...
‎- Te testam. ‎- Sigur.
‎E totul în ordine?
‎Ce vrei să spui?
‎Nu știu. Pari puțin schimbat.
‎N-am nimic.
‎Tu, în schimb,
‎ești mereu la fel, însărcinată iar.
‎Iată că m-am înșelat! Ești același Emilio.
‎Ar fi bine să încerci ‎să joci Sudoku puțin cu soțul.
‎- Adică „pătratul magic”. ‎- Da.
‎TRĂIEȘTE DE DOUĂ ORI, IUBEȘTE O DATĂ
‎Îți zic că numerele astea nu pot fi bune!
‎E imposibil de rezolvat!
‎Ascultați-mă! Sunt profesor de matematică ‎la universitate.
‎Știu despre ce vorbesc.
‎Mi-l dați pe redactorul-șef al ziarului, ‎vă rog?
‎Alo?
‎Alo!
‎Emilio, îți voi pune niște întrebări ‎foarte simple.
‎N-ai de ce să te îngrijorezi.
‎- Ai înțeles? ‎- Scuze, dar...
‎Ai vreun motiv pentru care-mi vorbești ‎de parcă aș fi retardat?
‎Bine.
‎Eu mă numesc Catalina.
‎Însă îmi poți spune Cati.
‎Ai vreo poreclă, Emilio?
‎- Îmi folosesc numele întreg, mersi. ‎- Atunci, începem.
‎În ce an suntem?
‎În 2017.
‎Ce anotimp e?
‎- Primăvară. ‎- Foarte bine.
‎În ce oraș suntem?
‎- Valencia. ‎- Foarte bine!
‎Foarte bine.
‎- Și în ce loc suntem? ‎- La închisoare.
‎Am făcut teste aici toată ziua, ‎dar nu mă lași să plec.
‎Emilio...
‎Te rog!
‎Vreau să iei lucrurile în serios, bine?
‎- La spital. ‎- Bine, Emilio.
‎Acum, Emilio, vreau să-ți imaginezi
‎că ai 30 de monede.
‎Le vizualizezi?
‎Din cele 30, îmi dai trei.
‎Cu câte rămâi?
‎Iartă-mă iar, Cati, dar...
‎deși sunt pensionar, ‎sunt profesor de matematică.
‎Știu. Așa scrie în dosar.
‎- La universitate. ‎- Scrie și asta. Am citit.
‎Bine.
‎Am 30, îți dau trei, rămân cu 27.
‎Grozav. Dacă-mi mai dai trei?
‎Douăzeci și patru, ‎douăzeci și una, optsprezece,
‎- ...cincisprezece, douăsprezece, nouă... ‎- Bine.
‎- ...șase, trei, zero. ‎- Da, înțeleg...
‎Acum, Emilio,
‎îmi poți spune ce e ăsta?
‎E evident!
‎Mă crezi idiot!
‎Fiindcă n-am putut termina ‎un pătrat magic?
‎Nu pot avea o zi proastă sau ce?
‎Stau foarte bine cu capul.
‎Vezi partea asta? E hipocampul.
‎Aici sunt cele mai recente amintiri.
‎Le vei pierde primele.
‎După asta, va ajunge la partea frontală,
‎care e casa gândirii logice,
‎și-ți va afecta abilitatea ‎de a rezolva probleme.
‎Întreab-o de câte ori m-a văzut plângând ‎Trădarea dragostei tale
‎Te caut oriunde merg ‎Dar nu te pot găsi
‎Atunci, caută în altă parte.
‎Ai zis ceva?
‎Cânți și nu mă pot concentra.
‎Ce e asta?
‎Un pătrat magic.
‎Ce anume?
‎- E o ghicitoare matematică. ‎- Pare plictisitor, nu?
‎Nu-mi place matematica. ‎Nu știu la ce folosește.
‎Matematica e pentru toate.
‎Pentru asta, de exemplu.
‎Proporțiile acelui „S” ‎sunt forme geometrice.
‎Nu e „S”, e „L”.
‎Nu pare, nu?
‎N-o să-l mai termin.
‎Urăsc să cos.
‎Mie-mi place să citesc și să scriu.
‎La școală, ‎ne pun să brodăm pentru părinți.
‎E un simbol matematic al infinitului.
‎Îi poți zice tatălui tău ‎că-i porți o dragoste infinită.
‎Ce idee bună!
‎Va ajunge în partea asta din spate ‎a creierului, unde...
‎se află amintirile cele mai vechi.
‎Matematica e și ea un limbaj.
‎Ne spune lucruri, ca literele.
‎- Margarita, la masă! ‎- E mama.
‎Trebuie să plec.
‎Merg pe plajă.
‎Poți veni cu mine, dacă vrei.
‎Nu pot.
‎Am de învățat.
‎Ne vedem duminică!
‎Apropo, mă cheamă Margarita.
‎Înțelegeți tot ce vă spun?
‎Care e soluția?
‎Nu... Nu există o soluție.
‎Aș dori să vorbesc cu o rudă.
‎- Nu. ‎- Nu?
‎N-am rude.
‎N-aveți familie? ‎Un nepot, un văr îndepărtat...
‎N-am pe nimeni. Nu.
‎Bună ziua, dle doctor Rodríguez!
‎Tată?
‎Am uitat să vă zic de fata mea?
‎Cred că a început...
‎Chestia...
‎- Tată... ‎- Bună!
‎Scuze...
‎Tată?
‎Ce faci aici, tată?
‎Ce?
‎Puteai să mă suni. ‎Mi-ar fi plăcut să vin cu tine.
‎- Am uitat. ‎- Da, sigur.
‎Nu e amuzant.
‎Deloc... Pe curând!
‎Nu e amuzant. ‎Lucrez în spitalul ăsta și lumea mă știe.
‎- Scuze. Mersi. ‎- Cu plăcere.
‎Ghici ce imagine îmi faci, ‎dacă spui că n-ai familie!
‎Lucrezi în vânzări, nu în spital.
‎- Sunt reprezentant medical. ‎- Tot aia.
‎Nu e tot aia, tată.
‎Scuze. Dnă doctor!
‎Dnă doctor!
‎Așteaptă-mă!
‎Trebuie să vorbesc cu ea.
‎- Dnă doctor! ‎- Scuze, Julia.
‎- Mă grăbesc. ‎- O clipă! Uitați!
‎Sunt ideale și încap în buzunar.
‎- Mersi. ‎- Au și un pix.
‎Voiam să vă zic...
‎Avem cea mai bună fluorociclină ‎de pe piață.
‎- Bine. Treci după-amiază și arată-mi. ‎- Perfect.
‎Bine. Mersi!
‎E tot aia.
‎Te conduc?
‎Nu.
‎- Lasă-mă să te duc. ‎- Nu e nevoie.
‎Vii la masă duminică?
‎O să-ți zic ceva ‎ce-ți poate schimba viața.
‎Doar două cuvinte:
‎„Eu concep”.
‎Îți vor schimba viața.
‎Fiindcă nu știi dacă mă refer ‎la crearea unui lucru,
‎la concepție,
‎sau la a concepe.
‎Bine.
‎Voi spune doar două cuvinte ‎care v-ar putea schimba...
‎Blanca, spală-te pe mâini ‎și cheamă-l pe tati!
‎Tată, ieși de acolo!
‎Vin!
‎Stai acolo în fiecare zi.
‎Fierbe prea mult orezul!
‎Julia, cine a adăugat orez?
‎De unde să știu dacă fierbe prea mult?
‎Iar încarci clipuri, Felipe?
‎Fanii au nevoie de mine.
‎Atenție cu asta! E foarte fierbinte.
‎Să vedem...
‎Gata. Atenție, scumpule...
‎Blanca, draga mea, ‎nu folosi telefonul la masă. Da?
‎Ce altceva? Pâine.
‎- Și apă! ‎- Aduc.
‎Scumpo, nu mă face să regret ‎că ți-am cumpărat telefon!
‎Vorbești și tu cu fiica ta, te rog?
‎Blanca, scumpo! Lasă telefonul!
‎Blanca...
‎Blanca, ce spunem mereu? ‎Trebuie să trăiești în prezent.
‎Clipa, acum.
‎Haide! Vorbește cu bunicul tău!
‎Ce e?
‎- Hei! ‎- Ce e?
‎- Am Alzheimer. ‎- Știu.
‎Păi... Haide... Poftim, copilă! ‎Ia puțină salată.
‎Nu! Nu pune! Nu, scumpo!
‎Dă-mi-l! Hai! Nu!
‎Nu poți mânca din ăsta.
‎Are zaharuri adăugate și grăsimi saturate.
‎- O să ai coșuri. ‎- Nici la masă nu pot mânca.
‎Futu-i! N-am voie nimic în casa asta.
‎Ceea ce nu ai voie e să înjuri.
‎Da?
‎Pot bea puțin vin?
‎Nu. Nu avem.
‎Tată, am vorbit cu doctorul...
‎Și am hotărât că e cel mai bine...
‎să locuiești cu noi o vreme.
‎- Poftim? ‎- Poți sta în camera Blancăi.
‎- Poftim? ‎- Nu. Sub nicio formă.
‎Mamă, du-l la un azil, ca toată lumea.
‎Te rog, scumpo...
‎- N-ar trebui să hotărâm împreună? ‎- Dragul meu.
‎- Tata are nevoie de noi, da? ‎- Nu e așa.
‎- De ce nu mă lași să te ajut? ‎- Fiindcă ești enervantă.
‎Mi-e de ajuns că-mi pierd memoria,
‎nu e nevoie să te suport și pe tine.
‎Foarte bine.
‎Mersi.
‎Bum!
‎Emilio!
‎Există studii universitare,
‎studii foarte bune, care arată...
‎că bolile incurabile nu există.
‎Chiar așa?
‎Totul e aici. În subconștientul nostru.
‎Noi suntem cei care respingem vindecarea.
‎Ca să vezi!
‎Dacă crezi cu toată forța...
‎Suma tuturor forțelor e egală cu zero.
‎Poftim!
‎Ce faci?
‎Nu.
‎- Nu... ‎- Nu te-ai lăsat?
‎Lasă-mă să fumez liniștită, te implor!
‎Unde e bricheta?
‎Unde e? Dă-mi-o!
‎- Dă-mi-o! ‎- Da. E a mea.
‎Da? Gata.
‎Te rog, lasă-mă să fumez liniștită!
‎Te las, dar întâi, te rog, ‎răspunde-mi la o întrebare:
‎- Care e scopul fumatului? ‎- Fiindcă simt nevoia.
‎N-am întrebat „de ce”, ci care e scopul. ‎Ce scop ai?
‎„De ce” îți exaltează egoul, scuzele...
‎„Scopul” dezvăluie ‎adevăratele motivații interioare.
‎- Ca să mă relaxez. Dă-mi-o! ‎- Perfect.
‎Ne descurcăm bine.
‎- Care e scopul relaxării? ‎- Ca să nu mă cert
‎cu un om care e bolnav și e tatăl meu.
‎- Dă-mi bricheta! ‎- Te descurci grozav!
‎Care e scopul evitării ‎acestei confruntări?
‎- Pentru că ar fi greșit. E tata. ‎- Nu. Greșit.
‎N-am întrebat „de ce”.
‎- „Scopul”, nu uita. „Scopul”. ‎- Nu-mi vine să cred.
‎Gândește-te. Scopul.
‎Ca să...
‎Ca să fiu o fiică bună.
‎Deși el nu mă lasă, eu vreau să fiu bună.
‎- Vreau să fiu... Te rog, dă-mi-o! ‎- Perfect. Încă puțin.
‎Stai aici cu mine.
‎Care e scopul de a fi o fiică bună?
‎Cu ce se ocupă taică-tău?
‎Ca să...
‎- Coaching. ‎- Poftim?
‎O meserie inventată de el ‎ca să ascundă că e șomer.
‎- Vreau să fiu... ‎- Încă puțin.
‎Care e scopul dorinței de a-i fi necesară?
‎Ca să fie mândru de mine, să...
‎Să simt că îi pasă de mine ‎câtuși de puțin.
‎- Te rog, lasă-mă să fumez. ‎- Grozav!
‎- Grozav, scumpo. ‎- Te rog.
‎- Sunt mândru de tine. ‎- Și eu sunt mândră de tine, dar te rog...
‎- Lasă-mă să fumez! ‎- Nu.
‎Încă un singur lucru. Gândește-te!
‎Crezi că-l va face pe tatăl tău ‎să te iubească mai mult?
‎- Cred că da. ‎- Nu.
‎Scumpo, nu se va întâmpla.
‎Nu va fi așa, bine?
‎Vino încoace!
‎- Te rog. ‎- Hei!
‎- Ce e? ‎- Deci, care e scopul fumatului?
‎Mai durează?
‎Vreau să plec acasă
‎înainte să uit drumul înapoi.
‎Cică scopul.
‎Așa am chef. Ăsta e scopul.
‎Ai găsit vinul.
‎Bine.
‎Păi...
‎M-am mai gândit, tată.
‎Da, poți sta acasă la tine.
‎Dar cu un telefon mobil.
‎- Cu ce scop? ‎- Exact, Emilio.
‎Pentru liniștea mea, tată.
‎Vreau să ai un telefon,
‎ca să te contactez mereu. Atât.
‎Știi că le urăsc. ‎Nu știu cum să le folosesc.
‎Nu-ți face griji. Îți arată Blanca.
‎De ce eu?
‎Scumpo, ești cea mai bună.
‎N-are nimeni mai multă experiență ‎decât tine cu telefoanele.
‎- Nu e corect. ‎- Nici sănătos.
‎- Îți prăjesc creierul. ‎- Al tău e deja prăjit, nu?
‎Mănâncă.
‎Ce e ăsta?
‎Nu e prima oară ‎când mama ta m-a pus să am unul.
‎Ce drăguț!
‎Nu răscoli totul!
‎Cum le deosebești? ‎Nu văd titlul.
‎Știu ordinea în care se află.
‎Da, sigur... Care e ăsta?
‎Don Giovanni. ‎Mozart.‎
‎Pune-l la loc!
‎Acolo.
‎Avantajul muzicii ăsteia
‎e că nu ești în pericol să uiți versurile.
‎- Ce noroc pe mine! ‎- Bine.
‎Cum rămâne cu lecțiile?
‎Va trebui să-ți arăt ceva, nu?
‎Tu nu vrei să-mi arăți, ‎iar eu nu vreau să învăț.
‎Mama ta nu e aici.
‎- Poate să nu afle. ‎- Mama știe totul.
‎Mă mir că nu știi, ‎la cât de deștept ești.
‎N-ai TV?
‎- Nu. ‎- Wi-Fi?
‎Oprește sunetul la chestia aia!
‎Nu mă pot concentra.
‎Ce se aude?
‎Un joc.
‎Trebuie să aduni numere egale ‎până la 4096.
‎Să vedem!
‎Vrei să încerci?
‎Nu, nu.
‎Ești sigur?
‎Păi, dacă insiști...
‎Bunicule, ești beton!
‎Trebuie să distribui. O să fac furori.
‎Dar nu l-ai rezolvat tu.
‎Și?
‎Și ce mai poți face cu chestia asta?
‎Mai bine zis „ce nu poți face”.
‎Un telefon mobil e Dumnezeu.
‎Poți face totul.
‎Poți vedea prognoza meteo.
‎Bătrânilor le place asta, nu?
‎Bine.
‎Poți spiona pe oricine,
‎- ...poți face sex... ‎- Poftim?
‎Cei de vârsta ta mai fac asta, nu?
‎Nu. Ce ai zis înainte. ‎Să spionezi pe oricine vrei.
‎Toată lumea e aici.
‎Nu e toată lumea. Eu nu sunt.
‎Poftim?
‎Profesor la Universitatea Valencia.
‎Descoperitor al unui număr prim.
‎Ai trimis o scrisoare ‎unui redactor de ziar,
‎ca să te plângi de... ‎Ce e un pătrat magic?
‎Vezi toate astea acolo?
‎Ți-am zis, bunicule.
‎Dumnezeu.
‎Dacă ai căuta...
‎„Margarita Piquer García”?
‎Cine e?
‎- O prietenă. ‎- Ce prietenă?
‎Ce-ți pasă ție?
‎Cine are puterea?
‎E o prietenă din copilărie.
‎N-am mai văzut-o de ani de zile
‎și sunt curios pe unde mai e.
‎Să vedem! Margarita Piquer.
‎- Bunicule, ce prietenă! ‎- Nu e ea.
‎Margarita e de vârsta mea. Închide.
‎Atunci, cred că e asta.
‎Să vedem.
‎Femeia asta s-a născut ‎acum peste 100 de ani.
‎Și tu câți ani ai?
‎Mai e vreuna?
‎Să vedem...
‎Da. Uite altă Margarita Piquer!
‎E o listă cu profesoare ‎de literatură din Navarra.
‎Profesoară de literatură?
‎Da. În Navarra.
‎Scrie unde locuiește?
‎Nu scrie.
‎Bine.
‎Credeam că „totul” e acolo.
‎Bun venit în secolul XXI, Emilio!
‎Ce grozav!
‎Îmi place mult.
‎Foarte bine.
‎Acum poți trimite poze, nu? ‎Mesaje pe WhatsApp...
‎- Pa, tată! ‎- Nu uita ce-am zis!
‎„Suferi, numai dacă accepți să suferi.”
‎Să nu mă supăr ‎dacă mi se zice „oloaga”?
‎Da.
‎Nu.
‎Nu, scumpo. Nu asta voiam să zic.
‎- Cine-ți zice „oloaga”? ‎- Nimeni. E o glumă.
‎- Pe curând! ‎- Pa!
‎- Dă-mi un pupic! ‎- Ne vede toată lumea.
‎Bate pumnul!
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Laura, Lucía!
‎Pa, fetelor!
‎V-ați făcut tema la mate?
‎Problema cu vânzătorul de ulei ‎era imposibilă, nu?
‎Nu. A fost floare la ureche.
‎Stai! Nu. E în celălalt.
‎Tema mea! Așteaptă-mă, te rog!
‎Tată! Tată!
‎Ești prost? Care-i problema ta?
‎Insultele înseamnă teamă. Furie.
‎- Cum te simți azi? ‎- Bine.
‎Putem începe?
‎Suntem în 2018, toamna, ‎în Valencia, la spital.
‎Emilio...
‎Știi că nu așa funcționează.
‎Mă simt perfect
‎și aș vrea să mai economisim niște timp.
‎Dar presupun ‎că tu nu ai nimic altceva de făcut.
‎- Tată, te rog. ‎- Dar...
‎- Scuze. ‎- Nicio problemă.
‎Să trecem direct la monede, da?
‎După cum îți amintești, ai 30 de monede.
‎Câte rămân, dacă-mi dai trei?
‎- Tată? ‎- O clipă!
‎Nu ne grăbim.
‎- E profesor de matematică. V-a zis? ‎- Da.
‎- La universitate. ‎- Da, mi-a zis și asta.
‎- Douăzeci și șapte. ‎- Da.
‎- Doamnă. ‎- Da?
‎Scuze. E puțin... Uneori, el...
‎Foarte bine, Emilio.
‎Dacă-mi mai dai trei?
‎- Douăzeci și patru. ‎- Da.
‎- Vă rog. ‎- Scuze.
‎Chestia e că tata poate calcula și-n somn.
‎Arată-i, tată.
‎Nu ne grăbim, Emilio.
‎Haide, tată.
‎Douăzeci și una, 18, 15...
‎- Douăsprezece. ‎- Foarte bine.
‎Vedeți că poate?
‎Alo? Da, scuze. Voiam să știu...
‎dacă-mi puteți da datele de contact ‎ale unei profesoare.
‎Îmi puteți spune măcar școala ‎la care a lucrat?
‎Sunt informații confidențiale?
‎Înțeleg. Firește.
‎Mă scuzați, dar...
‎e departamentul pentru educație ‎al Guvernului Navarra sau CIA?
‎Alo?
‎Ce faci aici?
‎Am venit la bunicul meu.
‎- Sunt bolnav, nu idiot. ‎- Bine.
‎Nu vreau să merg acasă ‎și să-l văd pe tata.
‎Te înțeleg perfect. ‎Dar mama ta știe unde ești?
‎Da. I-am scris. A zis că putem petrece ‎după-amiaza împreună.
‎Poftim? Nu. Nici vorbă.
‎Trebuie să merg undeva.
‎Nu ești prea bătrân, să conduci?
‎Tu nu ești prea mică, să umbli singură?
‎Stai așa...
‎Mergi în Navarra?
‎O s-o cauți pe Margarita, nu-i așa?
‎E chestia pe care o fac bătrânii ‎înainte de moarte.
‎- Ia-mă cu tine, te rog! ‎- Poftim? Nu.
‎- Haide, bunicule! ‎- M-ar omorî maică-ta.
‎O să mori oricum, nu?
‎Haide...
‎- Sub nicio formă. ‎- Dar, bunicule,
‎cum mergi singur în Navarra,
‎dacă te rătăcești și până la baie?
‎Așa cum a călătorit toată lumea ‎o viață întreagă.
‎Uite!
‎Cu ăsta, nu trebuie să ții minte ‎unde mergi.
‎Le face pe toate.
‎Veți ajunge la destinație ‎în patru ore și 21 de minute.
‎Ați ales cea mai scurtă rută.
‎- Când te-ai născut? ‎- Trei ianuarie.
‎Orașul?
‎Ce faci? Mă testezi și tu, ‎ca să vezi dacă nu-mi pierd mințile?
‎Ce test? Îți deschid cont pe Facebook.
‎Mie? De ce?
‎Ca s-o găsim pe Margarita, ‎trebuie să aflăm unde stă.
‎Vrei ca Facebook să-ți activeze Amintiri?
‎Facebook știe că am Alzheimer?
‎O să accept. Îți prinde bine.
‎Acum, zâmbește.
‎Împinge cu limba spatele dinților.
‎Ce e asta?
‎O poză sau tablou de Rembrandt?
‎Poza de profil e cea mai importantă ‎din viața unui om.
‎Înțelegi?
‎- Nu ți-ar plăcea bărbia dublă. ‎- Clar.
‎- Haide! ‎- Bine.
‎- Gata. ‎- Bine.
‎Să vedem!
‎Pentru a folosi ieșirea 1A spre V-23,
‎în direcția Sagunto, ‎folosiți banda dreaptă.
‎Bunicule, trebuie să te uiți în oglindă!
‎M-am uitat.
‎Ce e aia? Pornografie?
‎Nu.
‎Pe vremea mea, oamenii fără haine
‎erau așa fiindcă n-aveau bani ‎să-și cumpere.
‎El e iubitul meu. ‎Și eu sunt îndrăgostită, știi?
‎Îl cheamă Pau. ‎Ne-am cunoscut pe Videocally.
‎- Stă în Barcelona. ‎- Cum? Așteaptă!
‎Adică nu v-ați văzut față în față?
‎Nu. De fapt, da.
‎- Deci, da sau nu? ‎- Da, dar nu...
‎Nu vreau să mai aflu.
‎E mama ta. O să răspund, ‎fiindcă nu va renunța.
‎Stai! E un apel video! ‎Trebuie să ții telefonul așa.
‎- Da? ‎- Da.
‎Alo?
‎- Tată. ‎- Ce e?
‎Tată, unde ești?
‎Acasă. Unde să fiu?
‎Bine. Nu trebuie să ții telefonul ‎așa de aproape. Te văd.
‎- Eu nu te văd. ‎- Bine.
‎Bine. Blanca e cu tine? ‎A zis că rămâne peste noapte la tine.
‎- Da, e aici. ‎- Zi-i să răspundă!
‎Nu... Nu poate vorbi...
‎fiindcă e la baie.
‎Dar ce faci, tată?
‎Nimic deosebit.
‎Continuați pe A-23 încă 150 de km.
‎Apoi, alegeți ieșirea...
‎Tată... ce se aude?
‎- TV-ul. ‎- Poftim? Nu.
‎Cum adică? Tu n-ai TV. Unde ești?
‎Atenție!
‎Blanca? Răspunde la telefon, te rog!
‎- Unde ești? ‎- Fii nebun!
‎- Nu știu cine ești. ‎- Te implor!
‎- N-ai copii. ‎- Nu glumesc.
‎- Zi-i Blancăi să răspundă! ‎- N-am copii!
‎Tată!
‎Futu-i, bunicule!
‎La ce te așteptai?
‎M-ai învățat să fac de toate cu telefonul, ‎mai puțin să vorbesc.
‎Să vorbești la telefon? ‎În ce secol trăiești?
‎V-ați abătut de la traseu. ‎Recalculez ruta.
‎Cred că cel obtuz e cel mai flatant.
‎LOL.
‎Poftim? Ce ai zis?
‎Ce înseamnă asta?
‎Râd, e amuzant...
‎Ca: „Mă tăvălesc pe jos de râs.”
‎Mă tăvălesc pe jos de râs!
‎Mersi. Pa!
‎- Bună ziua! ‎- Bună ziua!
‎Mașina preistorică.
‎Vă costă 30 de euro.
‎Bunicule, 30.
‎Hai! Trebuie să plătim.
‎E vreo problemă?
‎- Nu. ‎- Ba da.
‎Bunicule, nu e amuzant.
‎- O cunoașteți pe fata asta? ‎- Nu.
‎Emilio. Sunt eu.
‎- Blanca. ‎- Nu știu cine e.
‎Are Alzheimer.
‎Dă-i drumul!
‎- Cred că trebuie să sun la poliție. ‎- Nu!
‎Suntem bine. Nu-i așa, Emilio?
‎Ne faci probleme, bunicule.
‎- Vorbește tu cu el puțin. ‎- Bună ziua!
‎Nu!
‎N-o să-l mai vezi o vreme.
‎Plecăm.
‎Bine.
‎Doamne! Uite ce-i aici!
‎- Poți conduce așa? ‎- Da.
‎Ce are mașina?
‎Apasă mai puternic pe ambreiaj. Așa.
‎Tată, ce combustibil ai pus?
‎Există mai multe feluri?
‎Mari probleme, bunicule.
‎Mari probleme!
‎- Nu! ‎- Incredibil!
‎Da.
‎Foarte bine.
‎Mulțumesc mult. Pe curând!
‎Asta e.
‎Vine o platformă. Ne duc mașina ‎la service. Mâine va fi gata.
‎Mâine?
‎Cum adică mâine? Nu se poate mâine. Nu...
‎Nu putem dormi aici.
‎E dezgustător, de prost gust. Nu, te rog.
‎Trebuie.
‎Nu eu ne-am accidentat mașina.
‎Dacă mașina nu era în service,
‎am fi acasă ‎și ne-am întoarce mâine, dar...
‎Deci, da, ‎trebuie să rămânem aici, scumpule.
‎Mă uit la voi doi și nu știu ‎pe cine să trag la răspundere.
‎El e adultul.
‎- Da. ‎- Ea e cea sănătoasă.
‎Hei!
‎Tu, desigur, ‎nu-i vei spune nimic fiicei tale?
‎Ba da. Sigur că da.
‎Vom discuta...
‎- Când ajungem acasă. ‎- Acasă?
‎Crezi că putem aștepta până acasă?
‎Puteau păți ceva rău!
‎Unde credeați că mergeți? Zi-mi, unde?
‎Unde, tată?
‎S-o caut pe iubirea vieții mele.
‎Poftim?
‎Tată...
‎Unde mergeai? În Huesca?
‎Tată, mama nu e în sat.
‎Știu că maică-ta e moartă.
‎Nu mă refeream la ea.
‎Poftim?
‎Mari probleme, bunicule.
‎Eu...
‎Bună!
‎Uite ce am pentru tine!
‎Nu-i spune maică-tii.
‎Un telefon!
‎Telefon!
‎Pe bune? 16 GB?
‎Nu accept decât de la 64 în sus.
‎Scumpo... Uite ce-i...
‎Blanca...
‎Iubire...
‎Deci această...
‎- Margarita. ‎- Margarita...
‎- ...e o iubită din copilărie... ‎- Da.
‎...și nu i-ai mărturisit ‎niciodată dragostea.
‎Te-ai însurat cu mama mea, ‎pe care aflu acum că n-ai iubit-o.
‎Am iubit-o pe mama ta.
‎- Da... ‎- Mult.
‎Dar nu eram îndrăgostit de ea.
‎Iar acum, după 50 de ani,
‎vrei să mergi în Navarra
‎s-o cauți pe femeia asta
‎cu intenția...
‎Ce intenție, tată?
‎Să ce...
‎Să te însori, să faci copii, ‎să întemeiezi o familie?
‎Ce vrei?
‎Vreau doar s-o văd.
‎Dacă erai așa de îndrăgostit,
‎de ce nu i-ai zis?
‎Aveam mult de învățat.
‎N-avea loc în ecuație.
‎- Ce e? ‎- Nimic...
‎Nimic.
‎Nu descoperi un număr prim ‎fără sacrificii.
‎Știi de ce am studiat științe exacte, ‎nu artă?
‎Fiindcă eram împreună ‎doar când învățam la matematică, tată.
‎- Nu e adevărat. ‎- Ba da.
‎- Am învățat împreună și la chimie. ‎- În fine.
‎Mai contează?
‎- Las-o așa. ‎- Așteaptă!
‎Te plângi mereu
‎că nu-ți cer ajutorul.
‎Ei bine, îți cer ajutorul acum.
‎Te rog, fiica mea...
‎ajută-mă s-o găsesc pe Margarita.
‎De ce acum?
‎Mama a murit acum cinci ani.
‎De ce nu atunci?
‎Fiindcă o voi uita.
‎Toată viața am încercat ‎să nu mă gândesc la Margarita.
‎Acum, când...
‎știu ce se va întâmpla,
‎nu vreau asta.
‎Îmi pare rău, tată.
‎Nu voi trăda amintirea mamei.
‎Mersi.
‎- Ce faci aici, scumpo? ‎- Nimic.
‎Nimic?
‎Ce bine e să nu faci nimic!
‎Profită la maximum cât ești mică!
‎După ce o să te faci mare,
‎și o să ai obligații ‎și responsabilități...
‎E important ‎să te bucuri de toate etapele vieții.
‎Să nu te grăbești, știi?
‎- Te-ai făcut și tu coach acum? ‎- Nu.
‎Vreau să știi că ești încă foarte tânără.
‎Nu e nevoie să te grăbești. ‎Vei avea timp de...
‎Iubiți. Sau iubite, ce preferi.
‎- Nu. ‎- Ba da, scumpo.
‎- Sunt o mamă modernă, știi? ‎- Deci...
‎- Ți-ai băgat nasul în telefonul meu? ‎- Nu.
‎N-aș face asta, iubire.
‎Ai copiat cheia jurnalului meu ‎când aveam cinci ani.
‎Erai foarte mică atunci.
‎Cum mi-ai ghicit codul?
‎Cum? Îl bați de 20 de ori pe zi.
‎- E viața mea! ‎- Nu e viața ta!
‎Sunt mama ta, iar viața ta e a mea, da?
‎- Nu e viața ta. ‎- Mamă, te urăsc.
‎Mă urăști? Foarte bine.
‎Zi-mi ceva ce nu știu. Căci, sincer...
‎Ceva ce nu știi?
‎Tata are o amantă. Te înșală.
‎Acum vorbeam despre tine.
‎- Ai auzit ce-am zis? ‎- Vorbim despre tine.
‎Unde l-ai întâlnit pe băiat?
‎- Știai... ‎- Pe internet?
‎L-ai cunoscut online? Dacă da...
‎- Futu-i, mamă! ‎- Nu mai înjura!
‎Nu-mi place când înjuri!
‎Știai.
‎Da, știam.
‎Și ce?
‎Ce vrei să fac?
‎Să intentez divorț?
‎Ei bine, nu. N-ar fi corect.
‎Fiindcă am muncit mult ‎să țin familia asta unită.
‎Ca să fim o familie fericită.
‎Nu merit să pierd totul, ‎fiindcă taică-tău e un afemeiat.
‎Bine?
‎Fiindcă eu n-am greșit cu nimic.
‎Poate că asta e problema ta. ‎Le faci pe toate prea bine.
‎Tată, îmi dai gemul?
‎Sigur.
‎Bine. Mă gândeam...
‎fiindcă nu vom ajunge devreme acasă,
‎am putea merge cu toții la un film.
‎N-am mai văzut un film împreună de mult.
‎Îmi place mult ideea.
‎Am putea vedea o comedie, ‎cum îi place mamei. Nu, mamă?
‎E un plan grozav.
‎Sigur, draga mea.
‎Nu, tată. Liniștește-te!
‎Dă-mi ceașca, tată!
‎- Nu. ‎- Dă-mi ceașca, tată!
‎Nu-i nimic. Nu-ți face griji.
‎- Ai greșit drumul. ‎- Nu.
‎- Ba da. Era pe dincolo. ‎- Ba nu.
‎N-am greșit. Mergem în Navarra.
‎Cum adică în Navarra? Nu putem.
‎- În Navarra. ‎- Nu putem.
‎Lucrez mâine.
‎- Am două sesiuni de coaching. ‎- Le plătesc eu.
‎Nu e vorba de bani, Emilio.
‎- Clienții au nevoie de mine. ‎- Dar nu te plătesc.
‎- Atunci, putem merge. ‎- Da.
‎Emilio, ai o problemă gravă ‎cu agresivitatea pasivă.
‎Știi asta, nu? Ești conștient.
‎Vai! Iar eu credeam că problema mea ‎era Alzheimerul.
‎Către Navarra, dar unde?
‎- Deci? ‎- Păi...
‎Navarra.
‎În general.
‎Navarra, în general? E grozav.
‎Bine că familia n-are nevoie de mine!
‎- Iartă-mă, mamă, te rog. ‎- Mergem în Navarra!
‎Iartă-mă.
‎Alo? Blanca.
‎Ești bine?
‎N-ai fost online toată ziua.
‎S-a întâmplat ceva important. ‎Nunta vărului meu e în Valencia.
‎Vin la tine în oraș!
‎Vrei să ne vedem?
‎Știi că nu mă pot concentra ‎așa, Margarita.
‎Tată,
‎o chestie e...
‎s-o căutăm pe Margarita
‎și alta e să-i tot aud numele. Da?
‎- Cred că asta e cea reală. ‎- Poftim?
‎Tată, cine e ea?
‎Margarita.
‎Nu, tată. Ea nu e Margarita.
‎E nepoata ta. Cum se numește?
‎Tată?
‎- Mamă, nu contează. ‎- Ba contează.
‎Nu trebuie să piardă contactul ‎cu realitatea. Contează.
‎Hai, tată! Gândește-te.
‎Cum se numește? Haide!
‎Haide!
‎Julia, are dreptate. Renunță.
‎Nici vorbă. Tată.
‎Oloaga.
‎- Cum ai zis? ‎- Bunicule, nu!
‎Șosetă.
‎Nu, tată. Nu.
‎Banc, Blanc...
‎Blanca! Blanca!
‎Blanca! Foarte bine.
‎Foarte bine, tată.
‎Ați văzut că poate când vrea?
‎Blanca, foarte bine!
‎Vom ajunge acolo ‎și nu-și va aminti ce să spună.
‎Suntem în 2018,
‎toamna,
‎- ...la dracu-n praznic. ‎- Bine.
‎Bine.
‎Ce ai?
‎Mi-e jenă.
‎- Zău, tată! ‎- Bunicule.
‎Nu e cazul să fii timid.
‎Trebuie să înregistrăm, în caz că uiți.
‎Nu știu ce să spun.
‎Bine. Ce zici de asta?
‎„Viața mea de dinainte ‎era ca o noapte întunecată,
‎până când ai apărut tu și...
‎ca un meteorit,
‎mi-ai luminat stelele.”
‎Nu. Nu e logic, ‎fiindcă stelele au propria lor lumină.
‎N-au nevoie de niciun astru ‎ca să strălucească.
‎Bine, tată.
‎Gândește-te!
‎Ce-ți plăcea la Margarita?
‎Ce o face așa specială?
‎Ce era?
‎Ea e...
‎ca numărul pi.
‎Înregistrează.
‎Îmi place matematica așa de mult...
‎fiindcă e logică pură.
‎Numerele...
‎sunt raționale, predictibile.
‎Dar deodată...
‎în mijlocul acestei armonii,
‎apare numărul pi.
‎Un număr...
‎misterios, infinit.
‎Un număr care e viu.
‎Își creează drumul, fără să urmeze...
‎niciun model.
‎Asta face matematica logică,
‎dar și magică.
‎Asta era...
‎Margarita pentru mine.
‎Magie.
‎- Frumos, tată! ‎- Păi...
‎Sigur nu-ți va rezista după asta.
‎- Sigur? ‎- Da.
‎Nu. Tu ai făcut-o!
‎- O vacă îmbrăcată în uniformă! ‎- Mă faci vacă?
‎Poftim?
‎Nepoata mea e oloagă, ‎dar nu e grasă.
‎Bunicule, e a doua oară ‎când mă faci oloagă azi.
‎Nu...
‎Dle profesor Pardo, mă mai știți?
‎O vacă îmbrăcată în uniformă!
‎Iar o dă cu vaca...
‎- Tinere, ești beat? ‎- Poftim?
‎Poftim, scumpo!
‎Mamă, omul ăsta zice că sunt grasă.
‎„Vacă”, mai exact.
‎- Poftim? E adevărat? ‎- Nu.
‎Domnul a fost ‎profesorul meu universitar...
‎M-am bucurat să-l salut. Atât.
‎Mulțumită lui, ‎am fost fascinat de matematică.
‎De fapt, asta e profesia mea acum.
‎Și eu sunt profesor.
‎Înțeleg.
‎Uite! Scuze. Chestia e că...
‎Nu știu care a fost neînțelegerea, dar...
‎- Tata nu se simte bine. Da? ‎- Îmi pare rău.
‎Nu-ți face griji. Sunt sigur ‎că ai spus-o cu multă afecțiune.
‎- Se vede. ‎- Matematica, fascinantă?
‎Sigur e beat.
‎La revedere!
‎Ăsta vibrează.
‎Să vedem!
‎Bunicule! Ai fost acceptat ‎în grupul profesorilor din Navarra.
‎- Da? ‎- Uite!
‎Serios?
‎Ce e?
‎Ea e?
‎- Da. ‎- Arată-ne!
‎Să vedem!
‎„Profesorii școlii Estella ‎la aniversarea centrului.”
‎Acum am aflat unde a lucrat. Nu?
‎Putem întreba acolo.
‎- Nu. ‎- Ba da.
‎- Ce e? ‎- Putem merge,
‎dar nu azi, fiindcă e sâmbătă și e gol.
‎E o femeie de 70 de ani, într-un sat.
‎Sigur o cunoaște cineva.
‎Bună! Bună ziua... Paqui!
‎Uite! Eu...
‎Căutăm o doamnă de vreo 70 de ani.
‎Îmi imaginez că e pacientă aici.
‎O cheamă Margarita Piquer.
‎Am vrea să știm ‎dacă ne poți spune unde locuiește.
‎E o informație confidențială.
‎Da, dar...
‎venim din Valencia doar pentru asta.
‎A fost o călătorie foarte lungă.
‎De asemenea...
‎Sunt colegă cu tine.
‎- Ești asistentă? ‎- Nu.
‎Doctoriță?
‎Reprezentant medical.
‎Vânzătoare.
‎- Nu! Nu e același lucru. ‎- E același lucru.
‎- Ce înseamnă asta? ‎- Eliberează ghișeul! E coadă!
‎Ascultă, de fapt...
‎Îl vezi pe bărbatul ăla?
‎E tatăl meu.
‎E bolnav
‎și e pe moarte.
‎Nu avem timp. Așa că, te rog,
‎avem nevoie de adresa aia urgent.
‎Zi-mi ceva ce n-am mai auzit.
‎Sincer...
‎Bine. N-am vrut să recurg la asta, dar...
‎Toate astea sunt rezervate pentru doctori.
‎Dar voi face o excepție ‎pentru tine, Paqui.
‎Ce zici?
‎De unde ziceai că ești?
‎- Valencia. ‎- Se vede.
‎Uite! Nu se desprinde.
‎Adorabil, nu? Uite!
‎Nu cade.
‎A căzut.
‎Cum ți se pare?
‎Următorul!
‎Pentru nimic. Mersi.
‎- Scuze, dră. ‎- Hai, María!
‎- Ce faci? ‎- E rândul meu.
‎- Nu înrăutăți situația. ‎- Nu.
‎Paqui, scuze, pot să te întreb ceva?
‎Am dreptate când zic ‎că înainte erai haioasă?
‎- Vai, nu... ‎- Erai tipul de persoană
‎care voia să facă ceva folositor, ‎să exceleze, să lase o urmă...
‎Nu? De asta ai învățat să fii asistentă.
‎Ca să-i ajuți pe alții, nu?
‎Dar oamenii... ‎Oamenii nu sunt mereu recunoscători,
‎nu-i suntem recunoscători lui Paqui, ‎colegelor ei și muncii lor.
‎- Ți-ai pierdut strălucirea, Paqui. ‎- Nu...
‎Dar sigur te întrebi: ‎Ce s-a întâmplat cu fata de odinioară?
‎Dedicată altora, cu dorința de a ajuta...
‎„A murit?”, te vei întreba.
‎Nu e așa, Paqui.
‎N-a murit. E acolo.
‎E chiar acolo. O pot vedea.
‎Și știi ce, Paqui?
‎Bărbatul ăsta are nevoie de tine.
‎Da.
‎Dă-ne adresa, Paqui!
‎Paqui! Paqui!
‎- Haide, Paqui... ‎- Paqui!
‎- Haide... ‎- Haide, Paqui...
‎Hai, Paqui, poți!
‎Hai, Paqui! Hai!
‎Dovedește că nu ești o funcționară acră,
‎cum credem toți că ești.
‎Haide!
‎Nu...
‎Afară de aici!
‎Afară!
‎Acum!
‎Îți las asta cadou.
‎Mersi.
‎Am dat-o în bară.
‎Să mergem!
‎Ce faci?
‎După ce ne întoarcem în Valencia, ‎vreau să pleci.
‎Nu puteai măcar să te ascunzi?
‎Nu înțeleg cum mi-ai putut face asta.
‎Nu înțeleg de ce ai făcut-o.
‎Nu „de ce”.
‎Ascultă! Sincer...
‎- Nu. ‎- Nu e „de ce”. Întreabă-mă.
‎- Futu-i! E ridicol... ‎- Bine. Nu.
‎Liniștește-te. O să mă întreb singur.
‎Felipe, cu ce scop ai înșelat?
‎Ca să mă prinzi, Julia.
‎Ca să mă prinzi și să mă părăsești.
‎Bunicul nu e în pat.
‎- Poftim? ‎- A dispărut.
‎Așteaptă o clipă!
‎Tată?
‎Tată!
‎Nu se poate, nu se poate...
‎Emilio!
‎Tată!
‎- Scuze. Mi s-a zis că tata a fost aici. ‎- Acolo.
‎Tată!
‎Tată, cum te simți?
‎- Bine. ‎- Da?
‎Ce s-a întâmplat? Te-ai rătăcit?
‎Știi cine sunt?
‎Da, fiică, mă simt foarte bine.
‎Ce te-a apucat să umbli prin sat ‎în pijamale, pe frigul ăsta?
‎Fir-ar! Ce m-am speriat!
‎Nu cred că mai vreau ‎s-o văd pe Margarita.
‎Poftim?
‎Ajunge.
‎Ce e?
‎Nu.
‎Nu. Deci...
‎Din cauza acestei călătorii,
‎căsnicia mea s-a destrămat
‎- ...iar fiică-mea mă urăște profund. ‎- Ai dreptate.
‎N-ar fi trebuit să venim.
‎Îmi pare rău.
‎Mie, și mai și.
‎Tată, încă ceva...
‎Cu ce scop ai vrut s-o vezi?
‎- Ți-am zis. Fiindcă... ‎- N-am întrebat „de ce”.
‎- Scopul. ‎- Și tu?
‎Da.
‎Ascultă-mă!
‎Cu ce scop?
‎Păi...
‎Ca să aflu dacă și ea s-a gândit la mine
‎în toți anii ăștia.
‎Chiar și puțin.
‎Bine.
‎Ar fi bine să aflăm, nu?
‎Să mergem!
‎- Mulțumesc. ‎- Haide!
‎- Ești obosit, tată? ‎- Da, puțin.
‎La revedere, Paqui!
‎Ce e?
‎Adresa Margaritei!
‎Tată!
‎Paqui...
‎- Bine... ‎- Mersi, Paqui.
‎Știam că nu e funcționara acră obișnuită.
‎- Tată... ‎- Plecați!
‎- Înainte să regret. ‎- De ce-ai zis asta?
‎Era un compliment.
‎Pa! Mulțumesc.
‎Ce frig e!
‎Futu-i!
‎Blanca, te rog. Ți-am zis că...
‎- Fir-ar! ‎- Zău așa!
‎Măi să fie!
‎- Arăți incredibil! ‎- Mulțumesc.
‎- De unde ai luat costumul ăsta? ‎- E pentru ocazii speciale.
‎Tată, încă ceva.
‎Nu e costumul de la nunta cu mama, nu?
‎Suntem în 2018,
‎toamna, în Navarra,
‎la casa Margaritei.
‎Margarita?
‎Asta nu e Margarita.
‎Margarita nu e așa de bătrână.
‎Tată, unii nu îmbătrânesc frumos.
‎Scuzați-mă,
‎sunteți Margarita?
‎Nu! Angustias.
‎Ți-am zis eu.
‎Bine... Scuze, căutăm o femeie ‎care se numește Margarita.
‎Ni s-a zis că stă aici.
‎Aici?
‎Nu.
‎- Nu? ‎- Cred că fosta proprietară a casei
‎se numea Margarita.
‎Așteptați!
‎Abundio!
‎Ce e?
‎Cum se numea femeia care ne-a vândut casa?
‎- De unde naiba să știu eu? ‎- Da.
‎Se numea Margarita.
‎Nu-mi amintesc numele soțului ei.
‎Bunicule, e măritată.
‎Păi... nu mă așteptam ‎să meargă la mănăstire.
‎Știți cumva unde s-au mutat?
‎S-au mutat în altă casă.
‎Ce ușurare să aflăm că nu s-au mutat ‎pe o barcă sau o navă spațială!
‎Fiul verișoarei mele, Antonia, ‎a rămas șomer și stă într-o barcă.
‎Surda aude.
‎Da, dar...
‎știți unde e noua casă?
‎Abundio!
‎Are urechile înfundate! ‎Mă face cu capul. Așteptați!
‎Abundio!
‎- Ce e? ‎- Lăsați.
‎- Unde stau acum? ‎- Cine?
‎- Foștii proprietari! ‎- De unde naiba să știu?
‎Aveți cumva numărul lor de telefon?
‎Ai numărul lor de telefon?
‎- Al cui? ‎- Al foștilor proprietari.
‎- De unde naiba să știu? ‎- Ce a zis?
‎Nimic. Lăsați. Mulțumim!
‎Pentru nimic, dragă.
‎Deci...
‎Cine era?
‎De unde naiba să știu?
‎Un pahar de tequila, ca s-o uit
‎Pe femeia care m-a trădat
‎Nu vreau să mi-o mai amintesc niciodată
‎Azi beau să-mi înec amarul
‎Și să las totul în...
‎Da, e mai bine.
‎Pe duminică!
‎Emilio!
‎Apropo, mă cheamă Margarita.
‎Dă-mi-o!
‎Ai grijă de tine.
‎Și tu.
‎Mozart?
‎Mozart.
‎Desigur.
‎Ăsta?
‎Bunicule, să folosim etichete!
‎Îl luăm pe Vivaldi și-l punem aici.
‎Îl luăm pe Mozart...
‎și-l punem aici.
‎- Îl luăm pe Bach... ‎- Ca etichetele de pe Facebook.
‎Sigur.
‎Ca pe Facebook. Grozav, bunicule!
‎O fracție e numărul părților unui întreg
‎divizat în părți egale.
‎BLANCA, N-AM MAI VORBIT.
‎Sunt două numere ‎divizate de linie de fracție.
‎AM GĂSIT-O PE MARGARITA.
‎Genial!
‎Ați adus un telefon mobil la ora mea?
‎AI ADRESA?
‎Blanca Molina Pardo!
‎Afară de la ora mea! Acum!
‎De ce nu dormi la ora asta, scumpo?
‎Deci?
‎Ce e?
‎Ascultă, mamă!
‎Ce e?
‎Știu unde locuiește.
‎Cine?
‎Margarita.
‎Cum ai aflat?
‎Îl mai știi pe Pau, ‎băiatul din telefonul meu?
‎Cel de care ți-am zis
‎- ...că poate fi criminal sau... ‎- Nu vezi ce e important.
‎Ce e cu Pau?
‎Pau știe pe cineva care știe pe altcineva ‎care o cunoaște.
‎Și?
‎Îmi dă adresa doar față-n față.
‎Îmi spui că va trebui ‎să pleci iar cu bunicul?
‎- Fiindcă sincer... ‎- Nu.
‎Atunci?
‎Pau e în Valencia, la nunta vărului său.
‎Asta e o veste minunată!
‎Păi...
‎Ce e?
‎- Nu i-am zis. ‎- Ce?
‎Vino încoace!
‎Fii atentă!
‎Știi că...
‎atunci când te-ai născut,
‎ne-au zis că nu vei putea merge.
‎Știi asta, da?
‎Dar uite!
‎N-am văzut nicio fată
‎mergând mai țanțoș decât tine, copilă.
‎De ce ți-e frică, războinico?
‎Războinică.
‎M-am măritat! Aplauze pentru mireasă!
‎Haideți!
‎Ce bine dansează mireasa! ‎Haideți cu toții!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Sunt Blanca.
‎Poftim?
‎Blanca.
‎Eu sunt Tomás.
‎Nu te preface că ești altcineva.
‎Dacă nu-ți plac, fii direct!
‎Nu te înțeleg.
‎Blanca. Bună!
‎Sunt Pau.
‎Grozav! Eu sunt Blanca.
‎El e vărul meu.
‎Pau?
‎Ai cam exagerat ‎cu filtrele Instagram, nu crezi?
‎Nici tu n-ai fost tocmai sinceră, nu?
‎Cum adică?
‎Ai...
‎Ai o dizabilitate privind mobilitatea.
‎Haideți cu toții!
‎De ce ai insistat ‎să ne vedem față în față?
‎M-am săturat să mă prefac.
‎Iar vărul meu are prietenă ‎și postează mereu poze cu ea.
‎Rămăsesem fără material.
‎Cum facem?
‎Da! Haideți!
‎Mireasa știe cel mai bine!
‎Putem dansa.
‎Nu.
‎De ce?
‎De aia.
‎Nu dansez în public.
‎Mișcați-vă toți șoldurile!
‎Ce faci, tată?
‎Poftim?
‎Dansezi.
‎- Nu dansez. ‎- Ba dansezi.
‎Nu dansez.
‎Dar, tată... Vezi asta?
‎- Asta se numește dans. ‎- Ăsta e dans. Hai!
‎Nu așa se dansează!
‎Dansează cu mine, frumosule!
‎Cine vrea microfonul pentru un karaoke?
‎Tată.
‎Un microfon!
‎Femeie, dacă poți vorbi cu Dumnezeu
‎Întreabă-L dacă m-am oprit vreodată ‎din a te adora
‎Nu vor să mă mai sărute
‎Iar tu ‎Cine știe pe unde ai putea fi?
‎Cine știe ce aventuri vei avea
‎Ești așa de departe de mine
‎Bine.
‎Iar tu
‎Cine știe pe unde ai putea fi?
‎Bunicule... Margarita!
‎Margarita stă în Valencia! Am adresa.
‎- Să mergem! ‎- În Valencia?
‎Aplauze pentru artistul cu papion!
‎- Pa! ‎- Pa!
‎- Poftim!
‎Cumpără-ți niște cămăși.
‎- Tată! ‎- Da, vin.
‎Trăiască mirele și mireasa!
‎Sigur e aici?
‎Da.
‎- Ești bine, tată? ‎- Sunt bine.
‎- Da? ‎- Da. Bună!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Scuze, tatăl meu caută casa ‎unde își petrecea verile când era copil.
‎Credem că asta e. ‎Ne întrebam dacă o putem vedea.
‎Scuze, e casa familiei mele dintotdeauna.
‎Păi...
‎Ce facem acum, tată?
‎- Scuze. ‎- Da?
‎Vă pot folosi toaleta? ‎Am probleme mari cu prostata.
‎Vă înțeleg perfect.
‎Intrați!
‎Ce frumos e, nu?
‎Tavanul ăla!
‎L-am renovat cu soția mea, ‎dar am păstrat esența originală.
‎- Toaleta e acolo. ‎- Mulțumesc.
‎Ați fost drăguț să ne primiți...
‎- Hai, dă-i... ‎- O să vă dau...
‎Nu! Vă rog.
‎- Nu vă simțiți obligată. ‎- E frumos.
‎Margarita.
‎Sunt Emilio.
‎Emilio Pardo.
‎Cel cu pătratele magice.
‎Ce oră e?
‎Trebuie să mai prind magazinul deschis.
‎Cine ești tu?
‎Iar ăsta, Lorenzo, ‎pare un simplu post-it...
‎E un magnet.
‎Ar fi grozav ‎să-i las bilețele soției mele.
‎- Vi-l dăruiesc. ‎- Mulțumesc.
‎Le folosesc mult de când s-a îmbolnăvit.
‎De ce e bolnavă?
‎Demență senilă.
‎E avansată.
‎Nu-și mai poate recunoaște nici chipul.
‎Tată.
‎Încă e o femeie extraordinară, nu crezi?
‎Îmi pare rău, tată.
‎- Ce faceți aici? ‎- Nimic.
‎M-am rătăcit, dar plecăm acum.
‎Nu i-a plăcut niciodată să coasă.
‎Dar o face în ultima vreme.
‎Pare litera „S”.
‎Dar e un „L”.
‎De la Lorenzo?
‎Da.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- N-ai vrea să joci sudoku? ‎- Nu.
‎Nu-mi place lintea.
‎Nu-mi place lintea și știi asta, Carmen.
‎Tată.
‎Nu sunt mama.
‎Sunt fiica ta.
‎Eu n-am nicio fiică.
‎Ba ai.
‎Mamă. Nu contează. Lasă.
‎Ba contează.
‎- Privește-mă, tată! ‎- Mamă.
‎Tată, sunt Julia, fiica ta.
‎N-am nicio fiică! Și nu-mi place lintea!
‎Bine.
‎- Ești bine, scumpo? ‎- Da.
‎Nu-i nimic, tată.
‎E-n regulă. Nu te teme.
‎Nu!
‎Nu, tată. Liniștește-te.
‎Tată.
‎Îți place? Să vedem.
‎E bun?
‎- Foarte bun. ‎- Da? Poftim!
‎Ai vin?
‎Ce e, tată?
‎Ce e?
‎Tată, ce e?
‎Liniștește-te!
‎Bine... E totul în regulă, tată.
‎Privește-mă.
‎În ce an suntem, Emilio?
‎Tată.
‎Haide!
‎Suntem în 2019.
‎Julia.
‎Găsește mai greu răspunsul acum.
‎Mai dați-i puțin timp, vă rog.
‎Julia...
‎Se pricepe foarte bine cu monedele.
‎Încercați cu monedele!
‎Trebuie să te oprești.
‎Să mă opresc?
‎Dar nu pot renunța la el!
‎Nu pot.
‎Plânge?
‎De ce plânge?
‎Nu e nimic, Emilio. Nu te teme.
‎Înțeleg.
‎Poți folosi o poreclă, dacă vrei.
‎Subiectul în discuție
‎la ora de azi ‎e despre integralele parțiale.
‎O metodă de integrare
‎bazată pe derivarea ‎unui produs al funcțiilor.
‎- Tată. ‎- Mamă.
‎Lasă-l.
‎Dle profesor Pardo.
‎Spune, dră!
‎Cum se calculează integralele parțiale?
‎Mă bucură întrebarea ta, fiindcă e, ‎cu siguranță, un subiect fascinant.
‎Integralele parțiale.
‎Integralele parțiale se calculează ‎după următoarea formulă.
‎Pare greu de memorat, nu?
‎Dar nu e...
‎dacă ne folosim imaginația.
‎Într-o... zi...
‎am văzut... o... vacă...
‎îmbrăcată... în...
‎uniformă.
‎Vaca!
‎Cineva...
‎mi-a zis cândva...
‎că matematica, asemeni literelor,
‎e un limbaj.
‎Deci, să o vorbim!
‎Doamnelor și domnilor!
‎Unu, doi, trei. Zâmbește!
‎Așa!
‎Un pupic pentru bunic.
‎Să vedem!
‎Ultima, tată.
‎Trei.
‎Ies cu bărbie dublă în poziția asta.
‎Nu contează, bunicule.
‎O să mergem, bunicule.
‎Da.
‎Hai, bunicule!
‎Hai, tată! Te ajut eu.
‎Așa!
‎Hai! Sus!
‎Foarte bine!
‎...unde vei fi
‎Cine știe ce aventuri vei avea
‎Cât de departe ești de mine
‎Nu mă pot concentra așa.
‎Ai zis ceva?
‎Ce faci?
‎Pare plictisitor, nu?
‎Puțin.
‎Vii cu mine pe plajă?
‎Apropo, mă cheamă Margarita.
‎Eu sunt Emilio.
‎Subtitrarea: Daniel Onea