Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫המסיבה נגמרה.‬
‫הצלת אותי.‬
‫גיבור שלי.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫- LOVE.PL‬ ‫יש לך אפס מאצ'ים -‬
‫- הסמל ולדמר -‬
‫הלו?‬ ‫-התקשרתי אליך. למה לא ענית?‬
‫לא שמעתי. מה קורה?‬
‫בדרך לעבודה תקנה שתי נקניקיות‬
‫ומשהו לשתות.‬ ‫-בסדר.‬
‫אחת עם חרדל וקטשופ, אחת עם רוטב אלף האיים.‬
‫בסדר. עוד משהו?‬ ‫-לא, זה הכול.‬
‫אני אגיע בעוד…‬
‫- יש לך זכות לשמור על שתיקה… לנצח -‬
‫- שוטר רצחני -‬
‫בוקר טוב.‬
‫- מכולת -‬
‫בוקר טוב.‬
‫שני בקבוקים של מיץ תפוזים‬
‫ושתי נקניקיות. אחת עם קטשופ וחרדל, ואחת…‬
‫עם רוטב שבעת האיים ו…‬
‫אני אארוז בעצמי.‬
‫כמה זה יוצא?‬
‫עשרים זלוטי.‬
‫למה נכנסת, מטומטם?‬
‫החוצה!‬
‫בבקשה, 20 זלוטי.‬
‫עוד משהו.‬
‫חוק ההגנה על בעלי חיים‬
‫נחקק באוגוסט 1997.‬
‫אם אראה אותך בועט בכלב שלך עוד פעם אחת,‬
‫אקח אותך לתחנה.‬
‫הבנת? ואז נראה כמה אתה אמיץ.‬
‫עוף מכאן.‬
‫- משטרה -‬
‫שלום.‬ ‫-היי.‬
‫קניתי לך מיץ תפוזים.‬
‫אני לא שותה מיץ תפוזים.‬
‫אה, בסדר.‬
‫- שירותים -‬
‫שלום.‬
‫עשיתי קניות…‬ ‫-בוא למשרד שלי.‬
‫אחת עם חרדל וקטשופ.‬
‫רוטב שבעת האיים.‬
‫שני בקבוקים של מיץ תפוזים.‬
‫הן מהיום?‬
‫הכינו אותן היום.‬
‫מה קרה פה?‬
‫קרה משהו אתמול בלילה?‬
‫מי נמצא בתאים?‬
‫הסמל, אתה מוכן לדבר איתי?‬
‫הבחורה הגיעה לכאן אתמול.‬
‫זאת שנמצאת בתא המעצר.‬
‫היא הייתה מלוכלכת, מכוסה בדם,‬
‫והעיניים שלה היו מטורפות לגמרי.‬
‫היא התחילה לקשקש על מטאורים או מטאוריטים,‬
‫ואמרה שכל החברים שלה מתים,‬
‫שרוצחים שמנים הרגו אותם,‬
‫ושהיא הרגה את השמנים כנקמה.‬
‫כביכול, היא הרגה אחד במצ'טה‬ ‫ודרסה את השני במכונית.‬
‫"כביכול", כי גם השמנים עצורים בתאים.‬
‫בקיצור, נסענו לבקתה,‬
‫ובאמת היה שם שמן אחד,‬
‫אז עצרנו אותו.‬
‫פחות משעה לאחר מכן‬
‫מריוש ואחיו הביאו לתחנה את השמן השני,‬
‫כי הם נתקלו בו במקרה.‬
‫ועכשיו יש לנו כמה גופות,‬
‫כולל גופה של שוטר מעיירה סמוכה.‬
‫אין שום הגיון בכל הסיפור המחורבן הזה.‬
‫אתה מבין משהו מזה?‬
‫וואו.‬
‫וואו, בהחלט.‬
‫אולי נתקשר למפקדה האזורית?‬
‫אולי כבר התקשרתי.‬
‫התקשרת למפקדה האזורית?‬
‫למשטרה הלאומית. תגיד, יש לך בעיה איתי?‬
‫לא, רק שאלתי.‬ ‫טוב מאוד שהתקשרת למשטרה הלאומית.‬
‫מה הם אמרו?‬
‫הם ישלחו יחידה של הכוחות המיוחדים מהבירה.‬
‫הכוחות המיוחדים?‬
‫כן, הכוחות המיוחדים. לא שמעת עליהם?‬
‫אני יודע שהם כוחות מיוחדים…‬
‫מתי הם יגיעו?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫הלילה או מחר בבוקר.‬
‫אחד הארכיבישופים חוגג יום הולדת.‬ ‫השרים הולכים למסיבה,‬
‫והכוחות המיוחדים מאבטחים אותם.‬
‫- כוח זה השם האמצעי שלו -‬
‫מה עוד אתה רוצה לדעת?‬
‫אתה וונסה הצלחתם לעצור את השמנים האלה?‬
‫כן.‬ ‫-הם ענקיים.‬
‫אחרי כמה מכות באלה ושוק בטייזר,‬ ‫הם באו כמו טטלה.‬
‫היי.‬
‫רוצה שלוק?‬
‫מים.‬
‫אני אדם.‬
‫אני שוטר בתחנה הזאת.‬
‫כן.‬
‫זושה.‬
‫שמעתי.‬
‫תודה.‬
‫אם תצטרכי משהו, תקראי לי.‬
‫תנעל אחרינו. קדימה.‬
‫קומי.‬
‫תסתובבי. תושיטי ידיים.‬
‫מה קורה?‬
‫אנחנו נוסעים לזירת הפשע.‬
‫קדימה.‬
‫תנעל.‬
‫את שומעת?‬
‫תביאי לי את תמליל החקירה שלה.‬
‫ואת הכובע שלי.‬
‫כשתסיימי לכתוב את הדוח, תשלחי אותו לוורשה.‬
‫לבוא איתך? אולי אוכל לעזור.‬
‫לא. תסיימי את הדוח ולכי הביתה.‬
‫בואי.‬
‫- אלוהים, כבוד, מולדת -‬
‫תיכנסי. עכשיו, בבקשה.‬
‫תיכנסי. מה אמרתי לך?‬
‫פנימה, בבקשה.‬
‫בבקשה!‬
‫עכשיו שאנחנו כאן, תספרי לי בדיוק מה קרה.‬
‫מההתחלה.‬
‫מי נכנס ראשון, מי אחרון?‬
‫איך יצאתם? נגעתם במשהו או לקחתם משהו?‬
‫ומתי ירדתם למרתף?‬
‫תתחילי.‬
‫גברת איזה,‬
‫המדריכה שלנו, נכנסה ראשונה.‬
‫"גברת איזה ראשונה."‬
‫בסדר. מאיפה הגיעה המצ'טה?‬
‫והסכין שבו דקרו את החבר שלכם?‬
‫יורק? יולק.‬
‫נו?‬
‫אוי, לא. תסתובבי.‬
‫תסתובבי!‬
‫שבי!‬
‫אני…‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫פאק.‬
‫שלום?‬
‫שלום!‬
‫זושה, לעזאזל!‬
‫- משטרה -‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫מוזר שהם עוד לא חזרו.‬
‫נכון?‬
‫תתקשר לוולדק.‬
‫הגעתם לתא הקולי…‬
‫הטלפון שלו מכובה.‬
‫או שאולי אין שם קליטה.‬
‫אני אעלה מולו בקשר.‬
‫הסמל ולדק, כאן אדם אדמייץ.‬
‫האם שומע? עבור.‬
‫הסמל ולדק, אנא ענה מייד. כאן אדם.‬
‫עבור.‬
‫הסמל ולדק, הכול בסדר? עבור.‬
‫הוא לא עונה.‬
‫טוב, אולי תיסע לשם.‬
‫אני מעדיף לא לנסוע לבד.‬
‫עוד לא סיימתי את הדוח.‬
‫אז אני אחכה.‬
‫נו, באמת!‬
‫ונסה, למה את כועסת?‬
‫יש כללי בטיחות, נכון?‬
‫כלומר, יש סעיף בנהלי הגהות והבטיחות…‬
‫בוא כבר.‬
‫להדליק סירנות? אני אדליק.‬
‫והיום את…‬
‫את נראית טוב.‬
‫סתם שתדעי.‬
‫תאיר לי את הדרך.‬
‫סמל?‬
‫ולדק!‬
‫ולדק?‬
‫מה?‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫לא…‬
‫נחזור לתחנה. בואי.‬
‫עזוב אותי!‬
‫ונסה.‬
‫את זוכרת מה ולדק אמר?‬
‫הכוחות המיוחדים מגיעים, נכון?‬
‫ניסע לתחנה, נחכה להם, ואז נחזור לכאן איתם.‬
‫קדימה, בואי.‬ ‫-אתה כזה פחדן!‬
‫פחדן?‬
‫הכוחות המיוחדים יגיעו בלילה,‬ ‫אולי רק מחר בבוקר.‬
‫אתה יודע מה יקרה עד הבוקר?‬ ‫עוד אנשים ימותו.‬
‫קח את עצמך בידיים, אנחנו שוטרים!‬
‫אנחנו לא יכולים לחכות לתגבורת ולהתחבא‬ ‫בזמן שהבת זונה הרצחנית הזאת עדיין חופשייה.‬
‫אנחנו חייבים לתפוס אותה!‬ ‫-למה? בשביל מה?‬
‫לעזאזל! האזיקים כאן והיא לא. הסמל מת.‬
‫אדש, תשתמש בשכל שלך!‬
‫זו העבודה שלנו.‬
‫זו חובתנו. אתה זוכר את שבועת השוטרים?‬
‫"להגן על הקהילה, אפילו במחיר חיינו"!‬
‫תשכחי מהשבועה. ולדק נחתך לשניים!‬
‫את לא יכולה לעשות מה שבא לך.‬ ‫זה לא פרק של "מיאמי מחלק מוסר". בואי!‬
‫נחכה להם ואז נחזור…‬ ‫-אל תיגע בי!‬
‫סליחה.‬
‫אבל חשוך פה, ואנחנו לבד. זה גדול עלינו.‬
‫אנחנו לא לבד.‬
‫כוחות ההגנה הטריטוריאליים יעזרו.‬
‫לפי הקלפים, אני רואה ש…‬
‫הבעיה לא רק ברגליים שלך.‬ ‫זה משהו חמור בהרבה.‬
‫אולי אפילו גידול במוח.‬
‫אלוהים! אני צריך ללכת לרופא.‬
‫לא, ממש לא. אין צורך שתלך לרופא.‬
‫תקשיב, ירוסלב,‬
‫אם תיכנס לאתר שלי, www.psychipablo.pl,‬
‫תמצא שם משחות מיוחדות שהכנתי‬ ‫מעשבי מרפא משובחים, עם ג'ינסנג…‬
‫אתה עונה?‬
‫…ועלי במבוק,‬ ‫שניחנים בסגולות מרפא לכל המחלות.‬
‫אני מבין. טוב, תודה רבה.‬
‫רציתי לשאול גם על הרגליים שלי,‬ ‫כי הן כואבות לי מדי פעם.‬
‫הקלפים אומרים לי‬ ‫שהבעיה עשויה להיות בעמוד השדרה.‬
‫הלו?‬
‫בסדר.‬
‫יוצאים לפעולה.‬
‫אנשים היו נחמדים יותר פעם.‬
‫בתקופה האנלוגית.‬
‫ועכשיו?‬
‫הטכנולוגיה עשתה אותנו בודדים נורא.‬
‫בודדים בטירוף!‬
‫ומתוסכלים.‬
‫אנשים לא עושים כלום חוץ מלגלוש באינטרנט,‬ ‫לבהות בטלפון, במסכים,‬
‫לכתוב טוקבקים.‬
‫זה נהיה ספורט לאומי.‬
‫שנאה מקוונת!‬
‫לכל הרוחות.‬
‫אין יותר ערכים, רגשות, חמלה. כלום.‬
‫פעם הייתה לאנשים גאווה,‬ ‫היה להם כבוד. ועכשיו?‬
‫אנחנו משתלחים זה בזה.‬
‫משתלחים! בהודעות, במסנג'ר… פאק!‬
‫לכל הרוחות.‬
‫ואם אתה לא מוסיף אימוג'י, אנשים נעלבים,‬
‫כי הם לא מבינים שזו הייתה בדיחה,‬ ‫הם לא קולטים למה התכוונת!‬
‫זה חולני.‬
‫העולם חולה.‬
‫אבל אני ארפא אותו.‬
‫לכן הקמתי את המחנה הזה.‬
‫כי אני לא מוכן להשלים עם זה.‬
‫אדרנלין!‬
‫כן. זו האמת.‬
‫אין מה לומר.‬
‫מה זה? הילדים עושים שטויות?‬
‫לא יכול להיות. המחנה ריק.‬
‫הילדים יצאו לטיול.‬
‫כנראה יש קצר בחשמל.‬
‫אגב, ההדפס הצבאי הזה…‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫תזדרז.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫רוברט?‬
‫פאק.‬
‫לעזאזל!‬
‫פאק!‬
‫לעזאזל!‬
‫אנחנו פה.‬
‫היא ברחה לכיוון הזה.‬
‫שם נמצא המחנה האנלוגי.‬
‫איך אתה יודע שהיא רצה ישר‬ ‫ולא פנתה שמאלה או ימינה?‬
‫אל תתערב.‬
‫נעקוב אחרי העקבות.‬ ‫אנחנו יודעים מה אנחנו עושים.‬
‫קדימה.‬
‫אומץ, אחווה, אחריות.‬
‫זה מי שאנחנו.‬ ‫-האשטג טריטוריאליים.‬
‫לא, זה לא הגיוני.‬
‫זוז! זו פקודה.‬
‫ונסה, לעקוב אחרי רוצחת לתוך היער‬ ‫זו משאלת מוות.‬
‫היית צריך לבחור מקצוע אחר.‬
‫כן, ועכשיו אני מתחרט על הבחירה שלי!‬ ‫מה לעזאזל חשבתי לעצמי?‬
‫למבצע כזה צריך‬ ‫פי שלושה, חמישה, עשרה אנשים!‬
‫ומסוק!‬
‫שתוק!‬
‫שקט!‬
‫היא עברה פה. מלכודת דובים.‬
‫אור.‬
‫ברגע שהנמלטת שלנו תיתפס במלכודת, הלך עליה.‬
‫אבל איך אתה יודע שהיא תחזור הנה?‬
‫אם היא תלך לאיבוד, היא תחזור הנה.‬
‫ואז אנחנו נתפוס אותה, או המלכודת.‬
‫זאבים לעיתים קרובות‬ ‫צופים בצייד, מקיפים אותו,‬
‫ואז עוקבים אחר עקבותיו.‬
‫הצייד חושב שהוא עוקב אחרי הזאב,‬ ‫אבל בעצם הזאב עוקב אחריו.‬
‫ואז מלכודות כאלה…‬
‫הן קטלניות!‬
‫כן, אבל היא לא זאב.‬
‫מה אתה יודע על עבודת שטח, ציד, מעקב? כלום.‬
‫תמקם את המלכודת 20 מטר מזרחה מכאן.‬
‫אדש.‬
‫אם אין לך משהו חכם להגיד, תסתום את הפה.‬
‫אתה מעצבן.‬
‫13, 14, 15, 16, 17, 18, 19…‬
‫עשרים.‬
‫גברים.‬
‫מריוש?‬
‫סלאבק?‬
‫סלאבק!‬
‫אלוהים ישמור, סלאבק!‬
‫לעזאזל.‬
‫בוא, שב.‬ ‫-מה?‬
‫תושיב אותו.‬
‫שב!‬ ‫-מה?‬
‫בוא, שב.‬ ‫-פאק!‬
‫אלוהים, אין לך…‬ ‫אנחנו צריכים לעטוף את הפצע.‬
‫בסדר, חכה שנייה. הינה.‬
‫אלוהים, לא!‬
‫לא…‬
‫מספיק, אנחנו חוזרים. את שומעת אותי?‬
‫אני מזעיק אמבולנס.‬
‫אבל אנחנו קרובים יותר למחנה, לא?‬
‫מה? אני לא יודע.‬ ‫-אותו מרחק. אולי קצת פחות.‬
‫סלאבצ'ו!‬ ‫-הלו?‬
‫מדבר השוטר אדמייץ מברנובו.‬
‫יש פה אדם עם שתי ידיים כרותות…‬
‫שיבואו למחנה אדרנלין!‬
‫כן, למחנה.‬ ‫-תישאר ער!‬
‫בואו למחנה אדרנלין.‬
‫כן, תודה.‬
‫טוב, האמבולנס מגיע.‬ ‫-מהר, תרים אותו.‬
‫תעזור לו.‬ ‫-בסדר, קדימה.‬
‫תעזור לאח שלך!‬ ‫-מהר.‬
‫ולהרים.‬
‫איפה מריוש? איפה הוא?‬ ‫-אני כאן.‬
‫קחי את כפות הידיים, אולי יתפרו אותן בחזרה.‬
‫הינה האמבולנס!‬
‫תחזיק מעמד, אחי. בקרוב תהיה בבית החולים.‬
‫שלום?‬
‫פאק!‬
‫לא!‬
‫מה עכשיו?‬
‫מה נעשה?‬
‫שקט! תן לי לחשוב.‬
‫לחשוב? אחי גוסס!‬
‫אני יודעת! פאק.‬
‫צריכה להיות פה ערכת עזרה ראשונה.‬ ‫קופסה עם צלב אדום.‬
‫תשתוק!‬
‫אני היחידה פה שיודעת מה לעשות.‬
‫אז תעזרי לאח שלי.‬
‫תחזיק מעמד, אחי.‬ ‫-תשתוק!‬
‫אני מדבר עם אח שלי!‬
‫מה זה היה?‬ ‫-לבקתה, מהר!‬
‫לבקתה! תפתחי את הדלת!‬
‫פאק!‬
‫לשם! תושיבו אותו שם.‬
‫שב.‬
‫זהירות.‬
‫שב.‬
‫תחזיק מעמד, אחי.‬ ‫יהיה בסדר, אני מבטיח. רק תחזיק מעמד.‬
‫מהר! שימו משהו מתחת לראש שלו.‬
‫בואו נשכיב אותו.‬ ‫-כן.‬
‫אדש.‬
‫זהירות.‬
‫מה זה היה? מה ראית?‬
‫אדש!‬
‫זו הייתה הבחורה. זושה.‬
‫אבל היא נראתה כמו…‬
‫כמו…‬
‫כמו מה?‬
‫כמו השמנים בתא המעצר.‬
‫ו…‬
‫ומה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫חכה.‬
‫ינצ'קה?‬
‫ונסה!‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫אדש…‬
‫תקשיבו, הייתי עם אוליבייר.‬
‫פתאום האור נכבה, והוא הלך לבדוק מה קרה.‬
‫ואז שמעתי משהו כמו…‬
‫אני לא יודעת מה זה היה.‬
‫נבהלתי ולא ידעתי מה לעשות.‬
‫אז התחבאתי בארון, ואני כאן כבר שעה.‬
‫היי, מריוש.‬
‫היי, ינצ'קה.‬
‫סלאבק?‬
‫הוא לא נושם.‬
‫סלאבק?‬
‫סלאבצ'ו.‬
‫אני לוקח את סלאבק הביתה.‬ ‫-מה זאת אומרת, הביתה?‬
‫באמבולנס.‬ ‫-אתה לא הולך לשום מקום.‬
‫אף אחד לא הולך. נחכה לכוח החילוץ.‬
‫איזה כוח חילוץ?‬
‫הכוחות המיוחדים מגיעים מהבירה.‬
‫בדיוק חשבתי שכדאי להזעיק משטרה.‬
‫אבל אתם המשטרה, אז את מי נזעיק?‬
‫הם יגיעו מאוחר בלילה או מחר בבוקר.‬
‫לא הגיוני לחכות.‬ ‫-כלום לא הגיוני!‬
‫אני הולך. אדש, תעזור לי.‬ ‫-אסור לך לעזוב!‬
‫אנחנו צריכים לסיים את מה שהתחלנו.‬
‫לסיים מה? אחי מת!‬
‫ומי אשמה בזה? אתה לא רוצה להרוג את הכלבה?‬
‫אנחנו חמושים ומיומנים.‬
‫יש לנו יתרון. אנחנו נצליח.‬ ‫-לא הצלחנו עד כה.‬
‫איזה יתרון?‬
‫עדיף שנתבצר בבקתה ונחכה עד הבוקר.‬
‫ממש שוטר למופת!‬ ‫-להיות זהיר…‬
‫אתה לא זהיר, אתה פחדן!‬
‫טוב, אני הולך.‬
‫לא!‬ ‫-אתה לא הולך לשום מקום.‬
‫אל תגידי לי מה לעשות!‬ ‫-אני שוטרת. מספיק עם השטויות האלה.‬
‫אתם בוכים כמו ילדות קטנות.‬ ‫-חבר'ה, לא לריב, בסדר?‬
‫אולי לא תדחפי את האף?‬
‫אולי תקשיב לקצינה הבכירה?‬
‫תעשי לי טובה, את בסך הכול שוטרת זוטרה!‬
‫אנחנו צריכים להיות מאוחדים.‬
‫אסור לנו להתווכח בזמן משבר.‬
‫צריך להפסיק לריב, מובן?‬ ‫-בדיוק.‬
‫תקלטו את הזונה החוצפנית הזאת.‬ ‫-היי!‬
‫אל תקרא לי חוצפנית!‬
‫אני קורא לדברים בשמם.‬ ‫-אני לא דבר.‬
‫אני זונה, אבל משוחררת.‬
‫ואתה? מי אתה?‬
‫פטריוט פולני‬
‫עם צלב קרס על החזה.‬
‫דביל!‬ ‫-אני אולי דביל…‬
‫אבל לפחות אין לי איידס!‬
‫אין לי איידס.‬
‫ולך יש זין קטן!‬
‫מה אמרת?‬ ‫-שמעת אותי.‬
‫מספיק! תפסיקו!‬
‫לא!‬
‫לא! די כבר!‬
‫חבר'ה!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫אנחנו צריכים להיות מאוחדים כדי לשרוד.‬
‫ינצ'קה צודקת ב-100 אחוז.‬
‫אם נריב ונתווכח,‬
‫אם נתפצל, אחד ילך שמאלה, אחד ימינה,‬
‫אחד ייקח את האמבולנס,‬ ‫אחד יעשה מה שבא לו, אז…‬
‫כולנו נמות!‬
‫תפגינו קצת…‬ ‫-נימוס!‬
‫אמפתיה. זה הכול.‬
‫אמפתיה.‬
‫טוב, אני מצטער.‬
‫גם אני. הוא לא כזה קטן.‬
‫סליחה.‬
‫גם אני מצטער.‬
‫ו…‬
‫מעכשיו נהיה מאוחדים, כן?‬
‫אנחנו כאן. האמבולנס כאן.‬ ‫פה העץ הגדול, ופה האוהלים.‬
‫התוכנית היא כזאת: נתפוס עמדות אסטרטגיות.‬
‫אני אתמקם בקפטריה,‬ ‫אדש על הגג של האמבולנס, ומריוש באוהל.‬
‫נסתתר ונמתין בסבלנות.‬
‫אלה נקודות תצפית טובות.‬
‫נחכה ונציב את הפתיון במרכז, לעיני כול.‬
‫מארב משטרתי קלסי.‬
‫וכשהכלבה תופיע,‬
‫הפיתיון יתפוס מחסה, והיא תילכד באש הצולבת.‬
‫וזהו, הסיפור נגמר.‬
‫אני יודעת, אתה מעדיף להתחבא‬ ‫ולחכות לחילוץ כמו פחדן.‬
‫ואם היא לא תבוא?‬ ‫-היא תבוא.‬
‫איך את יודעת?‬
‫אינסטיקנט של שוטרת, טוב?‬
‫תסמכו עליי, זה יצליח.‬
‫אז אני כאן, אדש שם.‬
‫את פה.‬
‫אש צולבת.‬
‫אבל מי יהיה הפיתיון?‬
‫לא.‬
‫לא בא בחשבון.‬
‫על גופתי המתה.‬
‫סליחה, זה אני!‬
‫ינצ'קה.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אני לא רואה את מריוש.‬
‫אל תזוזי.‬
‫שקט! תחזרי לעמדה שלך.‬
‫ונסה!‬
‫מריוש!‬
‫ונסה!‬
‫מה את עושה?‬ ‫-עזוב אותי!‬
‫אל תירי בעיוורון!‬ ‫-צריך לרדוף אחריה!‬
‫עזוב אותי! מה אתה עושה? אידיוט!‬ ‫-מספיק!‬
‫אמרתי לך שצריך להתבצר ולחכות, נכון?‬
‫אף אחד אף פעם לא מקשיב לי.‬
‫למה? "אדש? הפחדן הזה לא מבין מהחיים שלו".‬
‫"אינסטינקט של שוטרת"? "מארב משטרתי"?‬
‫המארב שלך נכשל!‬
‫ינצ'קה ומריוש מתים!‬
‫גם מריוש מת?‬
‫אם הוא היה בחיים, הוא היה עוזר לנו איכשהו.‬
‫הוא היה מגיב, פותח באש.‬
‫את יודעת רק לדבר.‬
‫חמומת מוח. נחש בחצאית.‬
‫הקדושה של משטרת פולין. ומה יצא לנו מזה?‬
‫כלום!‬ ‫-תפסיק לצעוק עליי!‬
‫כולם מתים. את לא מבינה?‬
‫אנחנו הבאים בתור!‬
‫אני מצטערת.‬
‫בסדר. גם אני מצטער.‬
‫אני פשוט רוצה להישאר בחיים.‬
‫ושגם את תישארי בחיים.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫אסור לנו לריב.‬
‫צריך לשמור על קור רוח, בסדר?‬
‫אני מצטערת.‬
‫היי.‬
‫מה קורה לי?‬
‫איך אני יודע לדבר בשפה הזאת?‬
‫אני אסביר לך הכול.‬
‫- משטרה -‬
‫כאן השוטרת קובלצ'ק, עבור!‬
‫האם שומע?‬
‫תענו לי, אני מתחננת!‬
‫הסמל ולדק מת. כולם מתים!‬
‫מישהו שומע אותי?‬
‫חתיכה מהירח‬
‫נפלה מהשמיים.‬
‫הרוע שהיה בתוך הסלע נשפך החוצה‬
‫ונכנס לתוכי.‬
‫ועכשיו הוא גם בתוכך.‬
‫זה מה שקרה, פחות או יותר.‬
‫עכשיו אנחנו רעים.‬
‫אנחנו מפלצות.‬
‫אנחנו הורגים אנשים.‬
‫וואו.‬
‫ולמה אנחנו הורגים?‬
‫כי אנחנו מפלצות.‬
‫זה לא ממש…‬
‫מניע מורכב במיוחד.‬
‫זה הטבע שלנו.‬
‫אינסטינקט.‬
‫לאט-לאט תרגיש ותבין את זה יותר ויותר.‬
‫ותגלה את עצמך מחדש.‬
‫זה מגניב, עוד תראה.‬
‫חוץ מזה, רוע הוא מושג סובייקטיבי.‬
‫בני אדם הם רעים.‬
‫הרוע טבוע בהם.‬
‫בני האדם היו אמורים להיכחד לפני שנים רבות.‬
‫ואנחנו…‬
‫נתקן את זה ונהרוג אותם.‬
‫כי שנינו שונאים בני אדם.‬
‫אבל…‬
‫לא יכול להיות שכל בני האדם רעים.‬
‫העולם הוא גם מקום טוב.‬
‫העולם?‬
‫העולם אי פעם היה טוב אליך?‬
‫הוא לא היה טוב אליי.‬
‫אתה בסדר?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫ועכשיו…‬
‫אני חזק כמוך?‬
‫יש לי כוחות מיוחדים?‬
‫אז…‬
‫מה עכשיו?‬
‫עכשיו נצא ונהרוג.‬
‫אבל…‬
‫סתם מישהו באקראי?‬
‫אולי אפשר…‬
‫לבחור מישהו מסוים?‬
‫אם יש מישהו מסוים שאתה רוצה להרוג, יופי.‬
‫איך היה?‬
‫מדהים.‬
‫בהתחלה הוא קלט אותי בזווית העין,‬
‫ואז הוא הסתובב.‬
‫אבל כבר נעלמתי.‬
‫הוא לעולם לא ידע אם זה היה רק בדמיון שלו.‬
‫בדיוק כמו שרצית, נכון?‬
‫אז נהנית?‬
‫כן.‬
‫רואה?‬
‫אמרתי לך,‬
‫לאט-לאט תרגיש את זה יותר ויותר.‬
‫אינסטינקט.‬
‫כן, מגניב שאנחנו רעים עכשיו,‬
‫ושאנחנו עושים את מה שאנחנו עושים.‬
‫ושאנחנו יכולים לבנות מתח לפני ההריגה.‬
‫להבהיל קצת את הקורבן.‬
‫ברור שאנחנו יכולים.‬
‫אפילו תכננתי‬
‫לשאוג שאגה מפחידה כזאת,‬
‫אבל בסוף לא הצלחתי.‬
‫ככה?‬
‫בדיוק.‬
‫יותר מהבטן.‬
‫אתה תצליח בסוף.‬
‫בסדר, בואי נלך להרוג את המניאק!‬
‫מגיע לו!‬
‫מה הוא עשה?‬
‫הוא איש רע.‬
‫בנזונה אמיתי.‬
‫אז אנחנו צריכים‬ ‫לערוף לו את הראש או משהו כזה.‬
‫איך אתה רוצה להרוג אותו?‬
‫אולי בסכין.‬
‫בסגנון קלסי.‬
‫גם זה טוב.‬
‫בסדר. ננתק לו את החשמל.‬
‫שקט! בלי להרעיש.‬
‫חכי.‬
‫הארון!‬
‫ברגע שהוא יפתח את הארון,‬
‫נסתער עליו.‬
‫ואם הוא לא יפתח את הארון?‬
‫הוא יפתח. הם תמיד פותחים.‬
‫אנחנו רק צריכים לעשות…‬
‫ככה!‬
‫פאק.‬
‫ג'ייק, תסתום כבר, כלב מטומטם!‬
‫אז איך הייתה…‬
‫טבילת האש שלי?‬
‫את מדהימה.‬
‫גם אתה.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫ברור.‬
‫למה דווקא אני?‬
‫כי…‬
‫ברגע ש…‬
‫ראיתי אותך‬
‫בפעם הראשונה,‬
‫הייתה לי הרגשה…‬
‫שאתה ואני…‬
‫דומים מאוד.‬
‫ובהמשך התברר‬
‫שצדקתי.‬
‫הרגשתי שאני רואה את עצמי בעיניים שלך.‬
‫תודה.‬
‫על מה?‬
‫בעיקר על…‬
‫על שבזכותך אני מרגיש‬ ‫שסוף סוף מצאתי את המקום שלי בעולם.‬
‫הכלב.‬
‫תהרוג אותו!‬
‫בחייך…‬
‫בסדר.‬
‫מה עכשיו?‬
‫נשחרר את השמנים. אולי הם יביאו תועלת.‬
‫נצטרך לעבוד קשה כדי לחולל‬
‫אפוקליפסה.‬
‫קודם בקנה מידה מקומי, ואחר כך… מי יודע?‬
‫- משטרה -‬
‫בוא.‬
‫תראי, זה המשרד שלי.‬
‫בוא.‬
‫היי, קומו!‬
‫אתם משוחררים.‬
‫למה הם לא קמים?‬
‫אני שונאת את הכלבה הזאת.‬
‫אני אטפל בה.‬
‫אדש! פאק!‬
‫אדש!‬
‫לא…‬
‫תהרוג אותה!‬
‫לא!‬
‫בבקשה!‬
‫אני לא יכול לעשות את זה!‬
‫תהרוג אותה! עכשיו!‬
‫אני לא יכול!‬
‫קח, מזכרת.‬
‫מאחר שאהבת אותה כל כך.‬
‫לא אהבתי אותה.‬
‫זה לא העניין.‬
‫אז מה מפריע לך?‬
‫כלום.‬
‫כלום?‬
‫גברים…‬
‫כולכם אותו דבר.‬
‫אבל אני…‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫לא נכון!‬
‫אילו אהבת אותי, היית הורג אותה.‬
‫אל תדברי ככה.‬
‫יודע מה?‬
‫אתה חלש. בוגד ושקרן.‬
‫תחשוב טוב-טוב על ההתנהגות שלך.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫מה עשיתי?‬