DYNASTIN
–Gerard sa att du ville träffa mig. –Ja...godmorgon. Stäng dörren.
Blake...jag är ledsen. För det som hände i går kväll.
Hela tiden vi varit gifta har vi alltid varit uppriktiga mot varann.
Och vi har löst många problem, alltid tillsammans.
Men i går var du nästan som en helt främmande människa. Varför?
Är det något som du av någon orsak inte kan säga till mig?
Min sjukdom har gjort mig överkänslig. Allt är mitt fel.
Vi var hos en annan läkare, och han hittade inget fel på dig.
Jag måste förutsätta att problemet finns mellan oss.
Bilen är framkörd. Får jag påminna om att ni ska till Harrison Building.
Jag måste ge mig av nu.
Men i kväll ska vi tala ut om allt, till det som är fel har rättats till.
Jag nöjer mig inte med mindre.
Jag kan inte det. Vi kan inte det.
Jag finner mig inte i fler av dina undanflykter!
Klarar du inte av att ha din kära moster Krystle inlåst längre?
Säg åt Rita att skicka mina pengar till kontot på Cayenne Islands...
Cayman Islands... Lugna dig nu. Jag ska göra det.
Du får en vecka på dig. Annars drar jag mig ur det här.
Får jag prata med dig? Det är lite personligt.
Prata ni. Huvudsaken att du fattar. Och se till att Rita också gör det.
Vad ska jag fatta?
Det var inget viktigt. Vad ville du prata om?
–Jag är rädd. –Ja, Blake...
Men du sa inte vad jag ska göra. Jag kan inte hitta på svepskäl jämt.
–Låt honom ligga med dig. –Hur kan du säga så?
–Älskar du mig inte? –Det gör jag.
Så mycket att jag kan uppoffra mig. Men du måste också ställa upp.
–Tänk om han inte går på det? –I mörkret är alla katter grå.
Blake och Krystle verkar ha det så fint. Han märker att jag inte är hon.
Han kanske märker förbättringen.
Men ge honom vin till maten, och konjak efteråt.
–Han dricker inte så mycket. –Men du spelar bra, och klarar det.
Vi har kämpat för det här, för att vi älskar varann, och vill ha det bästa.
Säg att du kan göra våra drömmar lika verkliga som...pengar.
Massor av pengar.
–Lite "efterrätt"? –Jag äter frukost.
Vi kan starta en ny innegrej. Kom igen. Vi satsar på det.
Natten var lång, och vi försov oss. Det är nog bäst att vi börjar dan nu.
Vill du få iväg mig innan kung Galen kommer? Rädd att jag ska bråka?
Nej, men du har inte hållit inne med vad du tycker om att han flyttar hit.
Jag tycker att Hans Majestät är en ränksmidare, och att du är en idiot.
Han kanske planerar att sno allt du har, men det är ju dina pengar.
Betyder det att du inte tänker ta strid med mig om det här?
Inte om din affär med vår blivande gäst betyder så mycket för dig.
Jag måste sticka till jobbet.
Galen! Välkommen!
Alexis! Så kärkommen och vacker du är.
–Goddag, mrs Dexter. –Godmorgon, Larry.
Jag heter Harry. – Jag ska höra med mr Lin om menyn, Ers Majestät.
Alexis... Ska jag räkna upp alla sätt jag tänker visa min tacksamhet på?
Ett enkelt tack räcker. Jag är bara så glad att ha dig här.
–Hoppas att du gillar min inredning. –Du har gjort underverk.
–Kan jag göra något mer för dig? –Så att jag blir till än mer besvär?
–Något måste du väl behöva? –Några saker skulle vara till hjälp.
En egen telefon, en telexadress, en pålitlig sekreterare...
...och kanske en kredit.
–Betrakta det som verkställt. –Du är så snäll mot mig, Alexis.
–Men jag kan inte stanna för alltid. –Bara tills du är kry nog att gå.
Jag ger dig så gärna allt jag har.
–Ursäkta... –Jag skulle just gå.
Vi ses. Sköt om dig.
–Jag fick ditt meddelande. –Sätt dig.
Jag har arbetat på planen att återta vårt land. Du är redo för uppdraget?
Du ska träffa lego–officerare i New York.
Du måste vara mycket tuff när du förhandlar med dem.
Och det är farligt. Vi har fiender mitt ibland oss, till och med här.
–Bland hotellpersonalen? –Jag menar mr Dexter.
–Vi får inte lita på honom. –Han räddade ju ditt liv.
Det är jag tacksam för. Men nu gäller det min och vårt lands framtid.
Så akta dig. Han är inte vår vän. Han kan rentav vara vår dödsfiende.
Vill ni ta några av dem, tack?
–Gerard...alla de här blommorna... –Och det ligger något mer här.
Det ser ut som botaniska trädgården där hemma.
"Inga problem är olösliga. Det sa du till mig en gång, och du hade rätt."
"Till vi ses – några bevis på min eviga kärlek. Blake."
"Några"? Han måste ha länsat alla blomsterbutiker i Colorado.
Vad är det?
Vad är det, Rita?
Det är Blake...
Ingen har älskat mig som han, men det är inte mig han älskar!
–Du har ju Joel. –Joel, visst...
Han vill att jag ska ligga med Blake. Såna karlar får jag.
Jag ringer till dig, för att...
–Blommorna och örhängena är fina. –Så roligt att du tycker om dem.
Jag ringer till dig för att jag inte tycker om hur jag lät i morse.
Jag älskar dig, och vårt äktenskap betyder mer för mig än allt annat.
Jag ville bara säga att jag längtar efter att vara med dig i kväll.
Det gör jag också. Hej då, älskling.
Vara med honom... Herregud!
Jag skulle vilja att ni lagar min makes älsklingsrätt.
–Biff Wellington... –Och be Gerard öppna ett fint vin.
–En middag utöver det vanliga? –Ja, mycket...
–Oväntat besök... –Men mycket trevligt.
Ska vi äta lunch? Du ser trött ut.
Och prinsar och styrelseordförande äter inte tonfiskmackor på rummet.
Jag hinner tyvärr inte. Och i kväll...
Om du ska träffa filmstjärnan som bor i Brisas Suite, blir jag sårad.
Nej, jag måste åka bort. Jag flyger till New York i kväll i ett ärende.
–Jag kanske ska träffa filmstjärnan. –Nej, skoja inte.
Nu när min far är här har vi en massa att göra.
–Politik? –Ja. Ju mindre du vet, desto bättre.
För den skull kan jag väl följa med? Jag vill ha del i vad du än gör.
–Är det mycket begärt av en hustru? –Jag kan inte tillåta det.
Jag kan helt enkelt inte tillåta det, och tänker inte göra det. Förstått?
Är det för att det kan vara farligt? Då vill jag vara med om det med dig.
Såvida du inte vill hålla mig utanför ditt liv igen.
Jag försöker bara skydda dig. Du måste tro på det, snälla du.
Det är bara för att jag älskar dig och är så rädd.
Allt kommer att ordna sig.
Dex, då? Han känner till sånt här. Han kanske kunde hjälpa dig.
Dex är den siste du ska prata med!
Du måste hålla det här för dig själv, allt som jag har sagt till dig.
Jag anförtror dig mitt liv.
Hej, Dominique. Tack för att du lät mig komma upp.
Jag är väldigt upptagen. För att vara en tränad diplomat–
–är dina plötsliga samtal från lobbyn mycket odiplomatiska... Slå dig ner.
–Du ler så vackert. –Så rart sagt.
–Ska vi gå ut och äta i morgon kväll? –Jag kan tyvärr inte.
Då tar vi Sierra Room i kväll, 19.30.
Jag kan faktiskt inte, Jonathan.
Jag väntar till åtta. Kom dit, eller fortsätt att stänga ute alla...
...inklusive den här odiplomatiske men uppriktigt engagerade typen.
–Ni ville träffa mig? –Det kan man gott säga.
Jag har just hälsat på Lille Blake, och han verkade ganska uppriven.
Ni har nog hört att han råkade köra på mrs Carrington häromdan...
–...och att hon svor åt honom. –Ni ringde mrs Gunnerson om det.
Ja, jag talade om för henne att mrs Carrington skällde ut pojken.
På vilket sätt angår det här mig?
Då jag inte kan vara här, vill jag att ni hjälper mig.
Jag vill att ni håller ögonen öppna–
–och meddelar mig allt som hon gör med L.B. Här är 100 dollar.
Ni ska få lika mycket varje vecka.
Det kan jag tyvärr inte göra. Jag arbetar åt mrs Carrington.
Jag ber dig inte att spionera, bara att skydda Lille Blake mot henne.
Gud vet vad hon kan...
Vill du vara snäll och gå, Jeanette?
Jag vet vad du gör. Du försökte vända familjen mot mig–
–och nu bearbetar du tjänstefolket. Försvinn, genast!
Jag bearbetar ingen. Jag vill bara hindra dig att göra illa L.B.
Du hörde visst inte vad jag sa. Jag sa: Försvinn!
Så gärna...
Du glömde din hundradollarssedel.
Behåll den du. När Blake inser vilken eländig hustru han har–
–kan du behöva busspengar hem.
Godkväll, Jonathan. Jag kommer bara lite för sent.
Ni kan hälla upp vinet nu. Det är nog tillräckligt luftat.
–Då är vi här, Dominique. –Tydligen...
–Och slut på kallpratet. –Då kan vi gå till väsentligheterna.
Jag hörde dig sjunga i Paris, när jag ville begå självmord.
Din röst berörde mig mer än jag kan förklara. Det var nåt...inom dig.
Jag fick en känsla av att jag kände dig, som nu.
–Jag gjorde visst en dunderkonsert. –Vi är mycket lika.
Två människor som tvingats slå sig fram, och blivit...djupt sårade.
Besläktade själar, så att säga? Kanske det, eller kanske inte.
När två så ovanliga människor möts–
–vore det slöseri att spilla tid på kallprat.
Jag instämmer. Så varför inte ta itu med något verkligen viktigt.
Vi kan väl beställa in nåt riktigt kalasgott att äta?
Jag tänker komma med en spådom: Med tiden...inom kort...
...kommer du att släppa alla försvar. Och då behöver du inte ångra dig.
Jag har en överraskning. En del av era kläder.
–Välj något för i morgon. –I morgon?
En kväll ute på stan, bara vi två.
Jag tar er med ut på en drink, en matbit, dans och kanske en åktur.
–Det menar ni inte. –Prata inte om vad jag menar!
Jag sa att jag ska ta er med ut.
Om ni gör nåt dumt blir priset högre än ni vill betala.
Kvinnan som bor på godset vet vart jag går med er.
Om ni bråkar, vet hon vad hon ska göra. Ni är rädd om er flicka...
Och kom inte för sent.
Det var en underbar middag. Skål för en kväll utöver det vanliga.
Med risk att bryta förtrollningen...
Är det något jag har sagt eller gjort som har gjort dig upprörd?
Nu är allt så bra mellan oss. Är inte det huvudsaken?
Jag önskar att det vore så.
Men vi har glidit långt isär. Det har hänt så mycket som jag inte fattar.
Vi kanske bara behöver en sån här kväll för att rätta till det.
Jag älskar dig, och ville inte avvisa dig.
Jag älskar dig, med hela mitt hjärta och hela min varelse.
Jag älskar dig, så mycket...
–Nej! Jag kan inte... –Vad är det nu frågan om?
Hörde du? Vad är det frågan om?
Måste jag ta till våld för att påminna dig om vad vi har?
Nej! Snälla du, låt bli!
En gång tidigare höll jag på att förstöra det vi hade, precis så här.
Jag tänker inte göra om det.
Jag vet att vi inte precis har varit vänner, men jag behöver din hjälp.
Det gäller mitt arv, oljekällan som Walter testamenterade till mig.
Din far försöker stjäla den. Det är min källa.
Du tror väl inte att Blake är en tjuv?
Kan vi inte titta på fakta? Du jobbade där när källan gav olja.
Blake ville ha källan, och Matthew och Walter slet för att behålla den.
–Hur kom din far över den? –Jag var borta länge.
Walter kanske tog i för hårt, borrade förgäves...
Vill du höra Blakes version: Walther tog ett lån med källan som säkerhet.
–Nu låter inte Blake mig lösa lånet. –Hur kommer jag in i bilden?
Du är hans son. Jag vill att du ska övertyga honom om att han har fel.
Jag tror inte att du kommer nån vart.
Det är klart att du inte tror. Du är Steven Carrington, en av arvtagarna.
Och alla Carringtons håller ihop, i alla lägen. Men här har ni fel!
Lek med dina leksaker som din pappa köpt åt dig, hela rummet fullt.
Han trodde väl att de skulle hjälpa. Men han hade fel, där också!
Det där var Adams hustru som talade, och henne känner jag inte.
Hon blir mer och mer en främling.
–Något att dricka? –Nej tack. Jag ville prata om...
...det preliminära förbudet. Jag fick ert meddelande: "Angeläget."
"Denver–C. och Colby Cal. planerar ett pipelinebygge från Stilla Havet."
"Vissa vill stoppa projektet med ett preliminärt förbud."
Nu är ni här, i "angeläget" ärende...
...för att prata om förbudet, och erbjuda er något.
–Inget osmakligt, hoppas jag. –Hur kan ni alls tro det?
Det är inget osmakligt med en gåva till en familjeföretagets vän.
En gåva? Jaha... Vill ni förklara?
Vi vet alla att ni är ute efter en plats i senaten–
–för att gå i er fars och farfars fotspår.
Ni vill till Capitolium, vi vill ha pipelinen.
Kan vi inte bespara oss en massa tid och kraft?
Ni hjälper oss, och vi bidrar frikostigt till er kampanj.
–Är det er gåva till mig? –Och till delstaten och landet.
Snyggt inslaget, med ett fint, fast osynligt band.
Vet ni vilken gåva jag helst vill ha just nu?
Att ni kliver upp ur stolen och går er väg illa kvickt.
Tänker ni ta er till Washington bara på ert utseende, eller er bakgrund?
Det här är en principsak för mig, och jag ska bekämpa er med alla medel!
Förstår ni vinken, Carrington?
Gick du till Fallmont på eget bevåg?
Jag visste att du ljög när du sa att vi skulle jobba ihop!
Jag tänker sköta det här ärendet, på mitt sätt.
Jag är rädd för det. Mor äger 25 % av koncessionerna.
Du ska inte slippa undan. Jag går till Fallmont själv.
Tänkte ni be om ursäkt för er bror?
Han kan framföra sina ursäkter själv.
Men jag skulle vilja diskutera pipelinen, ur alla aspekter.
Vad leker ni egentligen? Den snälle, den elake – båda lika egennyttiga?
Jag ska bekämpa er med alla medel. Oljebolagen får inte förgifta miljön–
–för att öka sina enorma vinster!
Jag är positiv till allt ni säger. Miljön ska skyddas på alla sätt.
Inklusive er fars sätt, antar jag...
Vad ni än vill tro, vet min var mycket väl vad som är rätt och fel.
Och han har gjort mycket för att skapa jobb och leverera energi.
Och jag har förolämpat er. Jag ska gå ännu längre.
Jag ska kasta ut er också. Där har ni dörren!
Använd er av den, nu genast!
Förbaskat!
Varför bytte jag bil? 150 000 dollar, och allt jag får är punktering!
–Hur lång tid tar det, Bruce? –Jag heter Eric, och det går fort.
–Får det vara en drink under tiden? –I den här gudsförgätna hålan?
Där är ett värdshus. Vi kan fördriva lite tid där.
–Det rucklet? Nu skämtar du väl? –Antingen tar vi det...
...eller hjälper Eric att byta däck.
Då tar vi rucklet.
En sån sylta...
Det är inte sant! Ser du vad jag ser?
Ja, det gör jag.
Vi tar en dans. Jag vill se vad de gör.
–Det är inget som berör dig. –Men tydligen dem.
Rejäla Krystle flörtar med en okänd men ganska stilig karl. Kom...
Har ni trevligt? Det har jag.
Det känns...nästan förtrollande.
Det är nåt alldeles särskilt.
–Vilka är det där? –Jag vet inte...
Gör inget dumt.
Kom ihåg vad jag sa om er flicka. Ni avgör det själv.
Jag tänker inte göra något.
HJÄLP
Jag mår bättre. Vill ni dansa?
Krystle, är du här? Är det här det nya innestället?
Ska du inte presentera oss? – Alexis Dexter.
–Robert Travers. Hennes läkare. –Psykiater, förstås...
Har du slagit några små barn på sistone?
–Det passar inte nu. –Jodå... – Jag vill prata med dig.
Och jag vill prata med dig. Jag vill gärna ha en cigarett.
–När började du röka? –Nyligen...
Jag vill prova en av dina bruna cigaretter.
Du har då ändrat stil. Röker, inga smycken...
–Cigaretterna, Dex. –Här är tändstickor.
Ni borde inte röka, med er allergi. – Trevligt att råkas.
–Har ni bott länge i Denver? –Nästan ett år.
–Arbetar ni på något sjukhus? –Privat praktik...
–Vad är ni specialist på? –Allergier.
–Fascinerande... –Det är ni verkligen.
Det var trevligt att råkas.
Nånting är på tok. Hon ser rädd ut.
–Jag ska erbjuda henne skjuts hem. –Var inte så naiv!
Hon är allergisk mot Blake, och har dåligt samvete för att hon vänstrar.
Det syns tydligt på henne. Kom så går vi.
Så fånigt, att skriva "hjälp" på ett plån, som i nån gammal film.
Det fungerar aldrig.
Vill ni leka? Då vet jag nåt som är mycket roligare.
Ni är alldeles för ljuvlig för att man ska vara arg på er länge.
Jag hade en trevlig kväll. Vi borde gå ut oftare.
Sov sött.
–Vem är det? –Blake. Får jag komma in ett tag?
Du minns väl att vi ska gå på välgörenhetsbal i kväll?
Javisst. Det ska bli så trevligt.
Fast de sista dygnen tydligt visat att vi bara är gifta till namnet–
–så är balen viktig för mina affärer.
Jag skulle vilja be dig att spela kärleksfull hustru, om du kan.
Hon är otrolig. För två dar slängde hon ut mig, och skrek som en ragata.
Och sen i går kväll, ertappad, skuldmedveten – är hon älskvärd.
–Hur falsk får man vara? –Tänker du ge dig på Krystle igen?
–Du gillar visst henne? –Hon har alltid varit vänlig mot mig.
Tacka för det. Du är ju man.
Säg mig...har Krystle nånsin stött på dig?
–Seså, Dex. Säg sanningen. –Nej, det har hon inte.
Och jag tror inte det du tror: att hon är otrogen.
Hon var förstås bara ute och dansade med läkaren...
Du är så naiv. Hon vänstrar med honom.
–Och det får dig att le. –Mitt bredaste leende.
–Du är pervers, Alexis. –Jag vet. Men på ett ljuvligt sätt...
Den enda läkare jag är nyfiken på är kung Galens – vad han har att säga.
När kommer majestätet att börja gå? Nån prognos?
–Är du så mån om det? –Snarare otålig.
En klar prognos är att han kommer att gå när nerverna börjar reagera.
Det börjar med att han kan röra tårna.
–Går det snabbt när det börjar? –Ja. Stillar det din otålighet?
Förlåt att jag besöker dig så sent. Det har varit så hektiskt på jobbet.
–Här är några tidskrifter. –Så snällt.
Det har känts som en evighet, men allt är förlåtet.
–Har du beställt mat? –Ja, men nu tränar jag.
Det är viktigare än mat. Nåja, nästan...
–Hur går det? –Inte särskilt bra, tyvärr.
Ingen förbättring, i alla fall inte än.
Läkaren sa att det skulle dröja.
Men när det sker ska vi fira. Himlen ska flamma av fyrverkerier.
Och champagne ska flöda som i fontänerna i Versailles.
Du kan aldrig ana hur mycket det betyder för mig att få bo hos dig.
Men när jag väl kan gå...
...ska jag ge dig lön för all möda.
Det tror jag, Galen...
Jag tänkte att ni skulle tycka om lite sällskap, och lite förströelse.
Eller hur?
–Det gör mig detsamma. –Det skulle vara trevligt.
En stilla kväll tillsammans, bara vi två.
Er mat är där ute. Jag ska hämta den.
Bilolyckan var den svåraste den här månaden.
Nu till välgörenhetsbalen som för– väntas ge minst två miljoner dollar.
Mrs och mr Carrington, vill ni komma ett ögonblick?
Vill ni berätta varför Holloway– stiftelsen är så viktig för Denver?
Svaret är lätt. Estelle Holloway har ägnat sitt liv åt behövande barn.
Vi är skyldiga minnet av henne att hålla stiftelsen vid liv.
Ni har stulit mitt liv! Ge tillbaka det!
Det är jag som är Krystle Carrington! Det är jag!
Släpp mig! Vad vill ni mig?
Jag vill att ni ska älska mig.
Ni är från vettet!
Är jag?
Vi får väl se hur det är med det.
Jag vet hur kvinnor ska tas. Alla kvinnor...
Ni ska få se hur det är att älskas av nån som känner kvinnor som jag...
Översättning: Samuel Gradin www.sdimediagroup.com