Alt du skal få se nå, er basert på ekte mennesker og hendelser.
Dette er en historie om en gal vitenskapsmann
og den siste gangen jeg prøvde å løse universets mysterier.
Jeg tror den traff gulvet for 37 minutter siden,
men tankene mine har ikke tatt den igjen.
For meg faller den fortsatt.
Faller i det sekundet.
Eller faller i en evighet.
Jeg vet ikke lenger.
Luft - Jord
Prøvde å løse universets mysterier,
lyktes.
Forrige gang jeg lyktes og brøt gjennom tid og rom
til en annen dimensjon.
Men det er slutten.
Og jeg er en tosk som begynner på slutten
når jeg burde begynne med begynnelsen,
min begynnelse.
Den guttungen der, det er meg.
Jack Parsons, åtte år gammel.
Jeg liker matte, og jeg var pokker så flink i det.
Men jeg elsket magi.
Ekte magi.
Bryte dimensjonsbarrierer,
infundere makt og tilkalle demoner.
Choronzon være. Kropp jeg.
Choronzon være.
Jeg vet at det høres sprøtt ut.
Føler du deg bedre om du vet at jeg hjalp til
med å lage de første rakettene til romutforskning?
I en tid da selv bare å si det
ville fått deg ledd ut av et rom fullt av vitenskapsmenn
like fort som å si at jeg påkalte djevelen.
Begge deler var science fiction i 1922.
Ikke bra nok?
Gi meg 30 sekunder, så skal jeg bevise det for deg
vitenskapelig.
En demon.
Cha el mi. Cha el mi.
Cha el mi.
Saken er at jeg ikke har så mye tid akkurat nå,
for jeg mistet begeret,
så du må åpne sinnet og lytte litt dypere
etter tidevannet som strømmer gjennom universet.
Kom inn i sinnet mitt.
Og selv om historien begynner i helvete,
slutter den i himmelen.
Folklore
Jack, hvor mye lengre?
Jeg vil ikke være nær når ladningen går,
så gi meg fem minutter til, Eddie.
Jeg liker at ladningen...
Edward. Språket.
Vi er ikke seilere.
Sikker på det, Frankie?
Romseilere.
-Skal vi kalle dem det? -Har du en bedre idé?
Kosmosreisende, kanskje?
Romseilere.
Niks. Jack har rett. Kosmonauter.
Du, Frank? Alvorlig?
Trodde du ikke trodde vi kunne dra fra jorden til månen.
Jeg sa ikke at jeg ville være dra.
Jeg vil ha en rakett som klarer det.
Bare fordi Jules Verne sier at vi kan reise gjennom rommet,
betyr ikke det at vi kan.
Nå skal du høre.
Når jeg kommer til månen, skal jeg sende deg et postkort.
Vi gjør det vel i dag?
Ja, din tosk.
Ja. Jeg er ferdig.
Du står litt nær, Jackie.
Jeg fikk ikke sneket med en lengre ledning fra Cal Tech.
Skjerm øynene i det minste, Parsons.
"Skjerm øynene"?
Om jeg gjorde det, hvordan skulle jeg få sett skjønnheten ta av?
Det var et vakkert syn.
Den fløy høyere og høyere.
Jeg visste der og da at vi ville komme oss til stjernene.
Det ser ut som en engel.
"En engel"?
Herregud. Hva er det du drikker?
Min første engel i en alder av 22.
Fortsatt 14 år bak min første demon,
men vennene mine trengte ikke å vite det.
Fra jorden til månen.
Jeg vokste opp i tidsalderen til Jules Verne,
Lyn Gordon og Buck Rogers.
Og jeg hjalp til med å skape romprogrammet.
På 20-tallet hadde rakettforskning et problem med tiltro.
Pussig, ikke sant? Mange smarte mennesker trodde ikke
at vi kunne skape en kombinasjon av solid og flytende drivstoff,
blandet med metall, som kunne slå seg gjennom gravitasjonsbrønnen.
Men jeg visste at vi kunne det.
Det gjorde også disse to gutta som bablet der,
Edward Forman og Frank Malina.
Men vi kunne ikke engang si sannheten til forskerne på Cal Tech,
at vi ville skyte raketter ut i rommet.
Disse lærde mennene ville ha ledd av oss,
sånn du lo av meg da jeg sa at jeg påkalte en demon.
Så hvordan fikk jeg jobben på Cal Tech? Vi hadde en kontakt.
Frankie jobbet for Theodore von Kármán, en av de fremste rakettforskerne.
Von Kármán bodde i Ungarn,
men i 1930 ble han bekymret for fremveksten av anti-intellektualisme
og dro til USA. Bra for oss.
Ikke så bra for nazistene.
HITLER ER DØD
Von Kármán drev Cal Techs aeronautiske lab, som ble Aerojet,
som så ble Jet Propulsion Laboratory. JPL.
Om vi noen gang får noe ut av å undersøke universet,
skal gutta på JPL ha litt av rosen.
Da vi skjøt opp Frankies engel i juvet, sluttet de å le
og ba oss begynne å skyte ut på et testanlegg utenfor Cal Tech.
Mesteparten av tiden eksploderte rakettene på utskytingsrampen.
Så de begynte å kalle oss...
Selvmordslaget
Jeg likte det.
Kom igjen. Sett i gang.
Det er tredje gang.
Vi bør gi oss for i dag.
Den fjerde raketten kommer også til å eksplodere, så hva er poenget?
Fordi vi kan. Jack?
Vent. La meg prøve noe.
Jack, kanskje ikke nå.
Viljen min skal oppfylles. Viljen min er å fly.
Det er en trylleformel.
Ja, han er sånn. Bare la ham få lov.
Alvorlig talt?
Da vi begynte med dette,
trodde noen at vi kunne skyte ut en rakett?
Kom igjen.
Viljen min skal oppfylles. Viljen min er å fly.
Viljen min skal oppfylles. Nuit, jeg ber deg!
Om det funker, funker det, gutter.
Og jøss, som det funket.
Helt til det ikke gjorde det.
Som sagt lærte jeg fortsatt om trylleformler.
Men så, 30 meter opp i lufta...
Ser dere henne?
Hvem?
Henne, i rødt?
Hvem henne?
Henne...
Dette er sprøtt. Magi finnes ikke.
Og for fem år siden fantes ikke raketter.
Fiksjon blir fakta.
Hør her. Jeg så bare raketten ta av,
eksplodere, for så å komme ned igjen.
Du vet, tyngdekraften.
Alle er vel enige om tyngdekraften?
Jeg vet ikke med denne formelgreia.
Det er barnslig, Jack.
Kanskje du skal finne noe annet til magien din?
Jeg så bare rødt,
men jeg følte henne.
Jeg var bare åtte.
Jeg visste at vitenskap var en del av det jeg lette etter.
Og science fiction som skulle bli fakta.
HERFRA TIL MÅNEN JULES VERNE
Men likevel trengte jeg noe mer.
Magi. Trylleformler. Det var sannhet på de sidene.
Sannhet i magi.
Men det var ikke nok.
Jeg hadde åpnet et vindu og sett en djevel og en engel.
Men jeg trengte mer enn et vindu.
På den tiden visste jeg ikke hva det betød.
Et vindu mot hva? Mot hvor?
Jeg overså noe, men fant ikke ut hva.
Hjemmet mitt. Parsonage.
Et fristed for kunstnere, tilhengere og troende.
Etter at jeg leste mitt første Equinox-blad,
begynte jeg å skrive brev til lederen av Thelema-kirken, Aleister Crowley.
Aleister Crowley var kjent som verdens ondeste mann.
Kjærlighet er loven, kjærlighet under vilje - Evig din, djevelen 666
"Gjør som du vil" var mantraet hans.
Han mente at alle mennesker måtte følge sin sanne Vilje, med stor V.
Han trodde så mye på det at han laget en hel religion
rundt det enkle konseptet,
og lånte ideer fra mange andre religioner.
Jødedom, kristendom, klassiske greske religioner
og tonnevis av hedenske religioner blandet med egyptiske guder,
for å skape sin helt nye åndelige filosofi, som het
thelema.
ALEISTER CROWLEY - MAGI FJERDE BOK - LIBER ABA
Han holdt gnostiske gudstjenester, som var veldig like romersk-katolsk gudstjenester,
men tiltenkt andre guder.
Og sex var et sakrament.
Bedre enn å spise et stykke brød
som skulle være Guds legeme, spør du meg.
Pressen visste ikke hva de skulle si om ham og den nye religionen,
så de kalte det djeveldyrking og ferdig med det.
Følg kongen av djevelkultene rundt i verden
Men det var så mye mer enn det.
Thelema var snarere egyptisk filosofi enn en satanistisk sex-kult.
Jeg konverterte offisielt da jeg var 24.
Lett valg. Sex fremfor kannibalisme.
"Tre ganger opplyste,
"tre ganger strålende
"og veldig kjære bror..."
Jeg møtte ham aldri, ikke en eneste gang,
men vi korresponderte så mange ganger helt til han døde i 1947
at jeg følte at jeg var der i London.
Eller at han var her i Hollywood med meg.
Magi?
Er det Viljen din, Jack?
Magi?
Og vitenskap. Sammen. De må være sammen.
Magi er Vilje.
Thelema er Vilje.
Vitenskapen følger andre lover.
Du kan ikke ønske en rakett til rommet.
Men jeg gjorde det.
Fortsett.
Akkurat som da jeg var åtte og påkalte Choronzon.
Noe.
Du påkalte noe.
Da jeg var ung, påkalte jeg Satan.
Men demonen din så ikke sånn ut.
Din var annerledes.
Er det det du vil ha?
En demon?
Nei.
Da jeg var åtte, ja.
Dimensjonal portal til et annet univers.
Som denne, men annerledes. Jeg tror det var det jeg gjorde.
Jeg åpnet et vindu, et hull, en fold til multiverset.
Newton hadde en hypotese om at Gud skapte forskjellige verdener.
En gudegreie.
Nei, en vitenskapsgreie, faktisk.
Og den begynner å bli mer populær.
Gud og vitenskap?
Bestem deg.
Hva med henne?
Skarlagenskvinnen. Hun var der, da jeg var åtte,
og i går, i eksplosjonen etter trylleformelen min.
Det er magi og vitenskap.
Aleister, magi er bare vitenskap vi ikke har funnet ut av enda.
Det finnes ingen forskjell. Ikke noe "og". Ikke noe "men". Det er det samme.
Er det det ingeniørene dine også sier, Jack?
Det vet du at de ikke gjør.
Ler de av deg når du tar med trylleformelboken til utskytingsrampen?
De er logikkens menn, men logikk...
Er en bra måte å være selvsikker på når man tar feil.
Jeg gjorde deg til lederen av tempelet mitt,
for du er en sjel på veien mot den sanne Vilje.
Ikke kast bort tiden på blinde menn.
Min gode mann,
jeg tror ikke vitenskap er nøkkelen til frelsen din,
og den finnes heller ikke i bevisstheten din.
Disse tre vesenene,
du, skarlagenskvinnen din og djevelen din.
Den store moder Nuit
åpnet en dør da du banket.
Du må bare gå gjennom den.
Hva? Døren? Jeg...
Finn skarlagenskvinnen din.
Hun er redskapet du trenger for å åpne din sanne Vilje.
"Gjør som du vil" skal være hele loven.
Kjærlighet er loven. Kjærlighet under Viljen.
Crowley hadde rett.
Jeg måtte tilbake til ørkenen og prøve igjen,
men ikke med vitenskap.
Med lys
og blod.
Denne gangen
med magi.
Og dop, for å hjelpe meg med å finne synene mine.
Sexmagi. Kraftig.
Med feminin opprinnelse, som kobler den til liv og fornyelse.
Når jeg får orgasme, kan jeg tøyle universets rå energi
for å skape utfallet jeg ønsker. Viljen min.
Det de ikke forteller deg,
er at du aldri får vekk all sanden.
Jeg er her, Jack Parsons.
Nuit?
Hvem er du?
Hva skjer her?
Jeg prøvde å si det, Jack.
Det er magien og livsstilen din. Jentene og guttene.
Hva kaller du det? Bigami?
Polyamori. Det er annerledes. Poly er ikke ulovlig.
Det er annerledes. Vi trenger ikke annerledes nå. Vi trenger raketter.
Hva med meg?
Du er også ute. Beklager.
Ga du Eddie sparken?
Ikke sparken. Kjøpte ham ut. Elleve tusen dollar hver.
Greit.
Hvem kjøpte oss ut?
General Tire and Rubber Company.
Vi klarte ikke å møte etterspørselen fra Marinen. Trengte pengene.
Det er fortsatt JPL, Jack.
Ja. Greit.
Selg aksjene deres, kjøp boligene deres.
Frankie, jeg vet at dette kanskje er et sjokk for deg,
men det er ikke dekk på raketter.
Idiot.
Vanskelig å tro, men jeg fikk sparken.
Fra vitenskapen.
Ikke akkurat nå, Dahlia.
Greit. Kanskje senere?
Kanskje.
"Kanskje" betyr "nei", forresten.
Hallo?
Er dette Parsonage?
En venn sa jeg kunne bo her i noen dager.
Du sender ikke folk bort, sa hun.
Jeg er kunstner.
Hun sa at dette var et sted for kunstnere.
Dette er ikke rett sted for deg.
Unnskyld?
Du virker kjedelig.
Du virker som en drittsekk.
Gjør jeg?
Liker du sexmagi? Dop? Vi har alle slag her.
Vennen min sa at dette er et trygt sted.
Du er Jack Parsons, ikke sant? Er du?
Vennen min sa at den store Jack Parsons var en vakker,
frisinnet engel av en mann.
Vennen din høres ut som en jævlig dårlig dikter.
Greit.
Du er absolutt ingen engel.
Beklager at jeg kastet bort tiden din.
Noen ganger gir universet oss alt vi vil ha,
og som oftest, fordi innerst inne er vi selvdestruktive apekatter,
spytter vi det i fjeset.
Dette var det Crowley fortalte meg om,
redskapet jeg trengte for å bryte inn i himmelen eller helvete
eller dimensjonen som eksisterte utenfor vår egen.
og jeg var for opptatt av meg selv til å innse det.
Men når vitenskapen lukker en dør,
åpner magien et vindu.
Du!
Kom igjen. Stopp!
Vær så snill. Stopp.
Jeg vet ikke hva du heter engang.
Du glemte skisseboken din.
Den er veldig bra.
Seriøst? Snur deg ikke engang.
Bare gi den tilbake.
-Bare snu deg. -Bare gi den tilbake.
Vær så snill...
Jeg forstår deg ikke.
-Du var så... -Slem.
Hva er problemet ditt?
Jeg har så mange.
Velg et.
Du. Du er problemet mitt.
At du ikke er i livet mitt.
Alvorlig? Ler du?
Schrödingers katt.
Det er deg akkurat nå.
Hva?
Tankeeksperiment.
Se for deg en katt i en eske.
Den kan være død eller levende, men du vet ikke før du åpner esken.
Akkurat nå
vet jeg ikke jeg er død eller levende.
Det er opp til deg.
Hvor lenge er det siden det eksperimentet?
Ti år.
Da kan jeg si deg hva som er i esken uten å se.
Kan du?
En død katt.
Det er lenge å være i esken, Jack Parsons.
Jeg klarte det. Jeg fikk en gudinne inn i livet mitt.
"Gudinne", altså?
Det er en ganske bra unnskyldning.
Crowley hadde rett.
Marjorie Cameron var muse og redskap,
gudinne og puslespillbit.
Trettifire A...
Vent. Hva er dette symbolet, ved siden av A-en? Ser ut som et kors.
Vi blir aldri ferdige om vi ikke får begynt.
Hvor mye arbeid har du gjort siden jeg kom hit?
Alt jeg har drømt om.
Det er en dolk.
Det symboliserer den hermitiske matrisen. I dette tilfellet...
Av A. Skjønner.
Du bruker dolker i matte...
I fysikk, egentlig, men ja.
Og trylleformlene dine?
Det er den beste måten å tegne et pentagram i lufta på.
Ligningene dine er fantastiske.
Matten din...
Beklager, fysikken din...
...føles nesten som magi for meg.
Men det er vel ikke magi? Det er poenget
Du kan bevise en hermitisk matrise.
Bare... Hva er meningen med de andre greiene?
Hva er meningen?
Jeg har allerede skutt en rakett opp i rommet.
Jeg har klart det. Jeg trenger ikke gjøre det igjen.
Du tjener visst godt på å lage eksplosjoner for filmer.
Det er bare for å betale regningene. Det er ikke et livsverk.
Hva er livsverket ditt?
All denne matten og trylleformlene dine.
Prøver du å bryte opp en dimensjonal dør
til et annet sted eller noe?
Jeg har gjort det.
Én gang.
Du var der, jeg var der,
og en demon
eller et vesen fra en annen dimensjon var der.
Men nå må jeg gjøre det igjen. På grunn av deg.
Crowley sa det selv. Du er nøkkelen. Du er det siste redskapet jeg trenger.
"Redskap"?
Muse.
Så jeg er greia di?
Hva? Nei. Du er gudinnen. Den påkalte.
Kanskje du er redskapet mitt, Jack. Har du tenkt på det?
Kanskje formålet ditt på planeten er å hjelpe meg å lage bedre kunst.
Hva? Så klart ikke. Det er latterlig.
Akkurat.
Unnskyld.
Jeg skulle ønske jeg hadde et helt liv på å vise deg hvor herlig Marjorie var,
men selv ikke det hadde vært nok.
Men kunsten hennes?
Kanskje hun hadde rett. Kanskje jeg ble født til å være musen hennes.
Marjorie ble med i Marinen som en WAVE under krigen.
DEN AMERIKANSKE MARINEN
Faren og broren hennes jobbet i JPL,
men hun hadde hørt om meg av en venn, ikke av dem.
Jeg har alltid syntes at det var artig.
Hun var skuespiller og kunstner.
For en kunstner.
Selv om hun ikke viste det enda, var hun en magisk skapning,
og jeg var sikker på at hun ville vokse inn i denne delen av sjelen sin.
Med meg.
Bli med meg.
-Hvor? -På gudstjeneste.
På min gudstjeneste.
Jeg kan vise deg verdenen jeg vil skape.
Jeg liker denne verdenen.
Men om det er viktig for deg, er det viktig for meg.
Og det var så veldig viktig for meg.
Det gjorde slutten enda verre.
Ta denne lyskaken og spis den.
Hele mitt jeg er fra gudene.
Ta denne lyskaken og spis den.
Det var mitt livs beste tripp.
Hele mitt jeg er fra gudene.
Det var Marjories verste.
Marj.
Det var utrolig.
Jeg så deg igjen i natt, i all din prakt.
-Hva er dette? Hva er det du gjør? -Jeg drar, Jack.
Men jeg så deg.
I natt så jeg deg virkelig.
Du kan ikke.
Vær så snill. Jeg trenger deg.
Jeg blir ikke ferdig uten deg.
-Du... -Jeg er redskapet ditt, Jack.
Ja, jeg vet det.
Og min elskede. Det også.
Bare det.
Ingen kan være både redskap og elsker.
Du må velge.
-Men jeg... -Jeg så demonen din i natt, Jack.
Den fortærte deg,
og den kommer til å drepe deg.
-Og jeg kan ikke være her da. -Nei.
Nei! Du så demonen, jeg så deg i natt,
Marj. Jeg så sjelen din.
Nå ja, Jack Parsons.
Jeg så din også.
-Jack. -Dahlia.
Jeg tror tiden er inne.
For å dra. Ja.
Er du den siste?
JPL, Marjorie, sex, raketter og magi...
Borte.
Hun ba meg gå tilbake til røttene mine.
Jeg gjorde i det minste det.
Jeg var akkurat som jeg var rett etter min første trylleformel.
Ingenting. Ingen.
Her igjen. Begynnelsen.
Det øyeblikket da jeg fant ut at magi og vitenskap var det samme.
Hva er det jeg overser?
Jeg trengte å se det min åtte år gamle hjerne,
uhemmet av forventninger eller Crowley eller Forman,
eller selv Marjorie, hadde sett.
Ikke overraskende tegnet jeg demonen først.
Men den var ikke svaret.
Der var hun. Gudinnen min.
I all sin prakt.
Mitt åtteårige jeg visste sannheten.
Og det tok meg nesten 30 år å huske det.
Marjorie Cameron. Rom 382.
Ikke legg på, er du snill.
Du hadde rett. Du var ikke et redskap.
Du var svaret, det jeg lette etter.
Slutten på letingen min.
Slutten på letingen din?
Som den hellige gral? Bare en ting som skulle finnes?
Nei. Jeg tror ikke jeg kan komme tilbake, Jack.
Jeg dro aldri til Paris, men vi snakket sammen så ofte
mens jeg prøvde å vinne henne tilbake at jeg følte at jeg var der,
sammen med henne.
Jeg vet hva vi må gjøre.
Men jeg trenger hjelp. Jeg klarer det ikke alene.
Jeg prøvde det en gang, og jeg mislyktes.
Vi må konfrontere demonen min,
og så kan vi endelig forlate denne verdenen.
Sammen. Vitenskap og magi er ett.
Du og jeg, vi er ett.
Vi var begynnelsen, og nå kan vi være slutten.
Det er hemmeligheten.
Det var ikke hemmeligheten. Jeg tok feil.
Men det var nesten.
Nei, det er for mye, Jack.
Alt snakket om Viljen
og demoner og begynnelser og slutter?
Skjebnen?
Jeg vil bare være sammen med deg, Jack,
ikke resten.
-Greit. -Jeg kan ikke...
Du vet. Greit. Alt.
Da er jeg ferdig med det.
Du er livsverket mitt, bare du.
Kom tilbake. Vær sammen med meg. Vi kan dra til Mexico
eller flytte til Israel og bli med i rakettavdelingen deres.
Alt du vil.
Å? Bare oss to, sammen?
To kropper, én sjel.
En sfinks.
"To kropper, én sjel"?
Jeg vil bare være sammen med deg, Jack.
Resten betyr ingenting.
Vent. Nei. Det er ikke...
Når du er klar for bare meg, si fra.
Å lage pyroteknikk for filmsett ga meg kraften jeg trengte
til å gjøre det større.
SPRENGSTOFF FARE
Knallkvikksølv, et enkelt, men effektivt drivstoff.
Og et sprengstoff.
Det skulle jeg snart få lære på egen hånd. Eller ingen hånd.
Du skal få se.
Nuit. Babalon. Hadit.
Skarlagenskvinnen, gudinnen, Marjorie.
Fly til meg.
Du vet at når du gjør en dum feil,
som å lukke øynene
mens du holder en ugudelig mengde sprengstoff,
så virker det som om tiden går saktere?
Ja, det er et ekte fenomen.
Det sies at når du dør,
ser du hele livet ditt passere i revy.
Jeg så meg selv da jeg var åtte og påkalte...
...meg selv, antar jeg.
Akkurat dette øyeblikket skapte jeg for nesten 30 år siden.
Jeg skjønte det ikke da jeg var åtte, men skapningen brølte ikke.
Jeg lo.
Av glede. For en glede.
Å, Jack.
Jeg visste at hun ville komme tilbake.
Det gikk ikke i denne kroppen, dette livet,
men det er den faktiske hemmeligheten.
Trylleformelen, den vitenskapelige teorien jeg endelig lærte,
termodynamikkens første lov,
sier at masse ikke kan skapes eller ødelegges.
Så deler av både Marjorie og meg
kommer til å flyte rundt i universet til evig tid.
Akkurat de samme molekylene vil samles
i akkurat denne formen igjen.
Det var hemmeligheten.
Det finnes ingen begynnelse. Det finnes ingen slutt.
Det er en uendelig sløyfe.
Hun kom aldri til garasjen jeg sprengte.
Det var ikke engang på Parsonage lenger, tror jeg.
Hun så ikke at jeg hev etter pusten, at jeg døde.
Men hun gjorde det. Hun er her.
Hun vil være her. Vi er alltid sammen.
Jeg elsker deg, Jack Parsons.
Jeg elsker deg også, Marj...