Spusťte film.
Nepřemýšlejte o autohavárii ve filmu jako o aktu násilí.
Ne, tyto kolize patří k dlouhé tradici
amerického optimismu.
Potvrzení tradičních hodnot a přesvědčení.
Oslava.
Berte je jako třeba Díkůvzdání
nebo Den nezávislosti.
V těch dnech netruchlíme za mrtvými ani nejásáme nad zázraky.
Ne, jsou to svátky sekulárního optimismu.
Oslava nás samých.
Každá bouračka má být lepší než ta předchozí.
Neustále se zlepšují nástroje, schopnosti
a zvládání obtíží.
Americký režisér řekne: „Chci, aby se ten tahač
dvakrát otočil ve vzduchu a vytvořil oranžovou ohnivou kouli
o průměru deset metrů.“
Film se oprostí od složitých lidských vášní,
aby nám přímo ukázal něco živelného, hlučného a ohnivého.
Podívejte se na bouračku v americkém filmu.
Je to povznášející moment,
jako staré dobré kaskadérské létání
nebo chůze po křídle letadla.
Lidí, kteří vytvářejí bouračky,
jsou schopni zachytit veselost a bezstarostnou zábavu,
kterým se bouračky v cizích filmech nemohou rovnat.
Řeknete: „A co všechna ta krev a sklo?
Pištění pneumatik, rozdrcená těla,
utržené údy? Jaký je to optimismus?“
Odhlédněte od násilí.
Je v tom úžasný duch nevinnosti a zábavy.
BÍLÝ ŠUM
Vítáme nováčky!
VLNY A ZÁŘENÍ
Ptát se můžete mě.
Vítejte. Pojďte, nováčci.
Vítejte!
- Musíme jet. Parkujeme v druhé řadě. - Nespěchej.
Je veliký provoz.
Nepomůžete mi s nastěhováním? Mám spoustu věcí.
Ahoj, Buddy!
Tys to řekl mému spolubydlícímu?
Ani ho neznáš. Nevykládej mu soukromé věci.
Už mi to uvazuješ potřetí.
Nelíbilo se mi to.
VYSOKÁ ŠKOLA NA KOPCI
Užívejme si bezcílných dnů, dokud můžeme.
- Mělas tam být. - Kde?
Je den kombíků.
Zase jsem to zmeškala? Máš mi to připomenout.
Bylo to skvělé.
Řada aut až k hudební knihovně
a na hlavní silnici.
Víš, že mi to máš připomenout, Jacku.
- Příští rok se vrátí. - To doufám.
Uvědomil jsem si, že Hitlera jsem začal učit v roce 1968.
Jsem svědkem té události už 16 let.
Kombíky mě nezajímají. Chtěla jsem vidět lidi.
Jací letos jsou?
Ženy mají kostkované sukně a pletené svetry.
Já to věděla. A muži tvídové blejzry.
Co je vlastně blejzr?
Cítí se s penězi pohodlně.
Věří, že si je zaslouží. Trochu září.
S takovým příjmem je těžko představit si smrt.
Třeba není smrt, jak ji známe, jen dokumenty mění majitele.
- Kosmonauti se vznášejí? - Jsou lehčí vzduchu.
Nemohou být lehčí vzduchu, když tam není.
- Taky máme kombík. - Je malý a vínový.
- Není vesmír chladný? - Má rezavé dveře.
- Vesmír? - Náš kombík.
Říká se tomu sluneční korona. Viděli jsme to v televizi.
- Není Korona auto? - Všechno je auto.
Kde je Wilder?
Wildere, máš hlad?
Je vesmír chladný?
Pořád hraješ s tím vězněm?
- Zahnal jsem ho do rohu. - Koho zabil?
- Pod tlakem. - Kolik jich zastřelil?
- Pět. - Pět lidí?
A potom ještě policajta.
Takový oběd jsem si neplánovala.
Spíš jogurt a pšeničné klíčky.
Kde jsme to už slyšeli?
- Nejspíš tady. - Kupuješ věci, co pak nejíš.
Steffie, Kozoroh…
Myslí, že když to kupuje, bude to muset sníst.
Milujeme její zvyky.
Jestli tu někdo musí dbát na dietu, tak já.
…do ziskového podniku.
- Co to pípá? - Požární alarm.
- Hoří? - Nebo je vybitá baterie.
Jacku, Panna. Plaveš proti proudu…
Většinu požárů zaviní vadná elektroinstalace.
Fráze, kterou nemůžeš přeslechnout.
Nahradím je.
Snaží se neposlouchat, i když potajmu chce.
Je to jako láska s nenávistí.
Znal ty, co zabíjel, nebo to byli cizí lidi?
- Vůbec je neznal. - Slyšel hlasy?
- V televizi. - Co říkaly?
Aby vstoupil do dějin, ale to se asi nestane.
Iron City je moc malý mediální trh.
Jdu se osprchovat,
pak do obchoďáku a pak jdu učit kurz držení těla.
My máme Pringles?
Nesprchovala se už dnes?
Dáš mi jeden? Nebo dva.
Dám ti tři.
Pak zase budeš chtít.
Třeba ne.
Dylar.
- Co chceš dělat? - Co chceš dělat?
Co je nejlepší pro tebe.
Pro mě je nejlepší potěšit tě.
Potěšíš mě, když mě necháš potěšit tebe.
Je špatné, když muž bere ohled na svou partnerku?
Jsem tvá partnerka, když hrajeme tenis,
s čímž bychom zase měli začít.
Jinak jsem tvá manželka.
Mám ti číst?
Prvotřídní.
Nevybírej nic, kde se píše,
jak je muž v ženě nebo jak vstupuje do ženy.
- Jasně. - Nejsme hotely nebo výtahy.
„Chtěla jsem ho v sobě.“
Jako by tam mohl celý vlézt,
zapsat se, vyspat, najíst a tak dál.
Je mi fuk, co dělají, jen když se neděje žádné vstupování.
Život je dobrý, Jacku.
Proč tak najednou?
Mám pocit, že je potřeba to říct.
Chci umřít první.
Skoro jako by ses těšila.
Život bez tebe by byl nesnesitelně smutný a osamělý.
Zvlášť kdyby děti byly velké a žily jinde.
Teď jsme v bezpečí.
Dokud jsou děti tady. Potřebují nás.
Je skvělé mít je kolem sebe, ale až vyrostou a rozprchnou se,
chci odejít první.
Ne, Jacku.
Tvá smrt by v mém životě zanechala propast.
Mluvil bych se židlemi a polštáři.
Tvá smrt by byla víc než propast.
- Co je víc než propast? - Zející průrva.
Tvá smrt by byla bezedná hlubina…
- Prázdno. - Nebuď prevít.
Tvá smrt by pro mě byla větší rána
- než moje pro tebe. - To zvládneš.
Budeš cestovat a žít nový, zajímavý život.
Já budu jen navěky sedět na židli v obleku z tvého pohřbu.
Pleteš se. A nechceš umřít první.
Nechceš být sám,
ale nechceš umřít víc, než nechceš být sám.
Doufám, že oba budeme žít věčně.
Rozklepaní, bezzubí,
plní jaterních skvrn, pomatení.
Kdo o tom rozhoduje?
Kdo je tam?
Kdo jsi?
Bezmocné a vystrašené lidi přitahují magické postavy.
Mytické postavy.
Velcí muži,
kteří děsí a temně se tyčí.
Promluvíte o Stauffenbergově plánu na zabití Hitlera
z 20. září?
Všechny plány směřují ke smrti.
To je povaha plánů a zápletek.
Politických převratů,
teroristických útoků, milostných příběhů,
zápletek vyprávění,
zápletek dětských her.
S každým plánem se blížíme smrti.
Je to jako smlouva, kterou podepisují
spiklenci
i oběti spiknutí.
Ukaž!
Dej mi to.
Fascinující fenomén.
Studuj můj jazyk.
„Zítra je úterý.“
Zítra není úterý. Zítra je středa.
Ale „zítra je úterý“.
„Zítra je út…“ No…
„Jím bramborový salát.“
Neříkejte prosím nikomu o našich hodinách.
Nejspíš to nevíte,
ale jsem jedním z největších odborníků
na Hitlera v severní Americe.
Jsem J. A. K. Gladney.
Učím Nacismus pro pokročilé na Vysoké škole na kopci.
Jak asi chápete,
je pro mě velmi trapné, že neumím německy.
Možná to vysvětluje ty tmavé brýle, ale…
Radši to nebudeme rozebírat.
Jak asi vidíte,
něco se mi děje mezi zadní částí jazyka a patrem.
Po studentech požaduji aspoň rok němčiny.
Naléhavá je konference o Hitlerovi.
Pořádá se na Vysoké škole na kopci na jaře
a přijedou badatelé z celého Německa.
Dokážete mě do té doby naučit základy?
Také učím plachtění.
Kleenex Softique, vaše auto blokuje vchod.
Tohle je vzrušující.
Tyhle máme v New Yorku.
Vůně chleba z pece
a pohled na zkrvaveného muže,
který buší do kusů telecího, je velmi vzrušující.
Murray Suskind. Má žena, Babette.
Murray k nám přišel letos z New Yorku.
Zaměřuje se na živé legendy.
Máte působivého manžela, paní Gladneyová.
Nikdo na žádné univerzitě v zemi nemůže promluvit o Hitlerovi,
aniž by poukázal na J. A. K. doslova či metaforicky.
Vlastně se jmenuje Jack.
Hitler je nyní Gladneyho Hitler.
Žasnu, co jste s ním udělal. Chci udělat totéž s Elvisem.
Je to má špína.
To jsou vaše děti?
To je Denise…
„Horké“ a „studené“ jsou slova. Musíme používat slova…
Potřebujeme okenu.
To je Heinrich…
…dnes je víc mrtvých než…
…a Steffie.
Od první a třetí manželky.
Denise…
Babettina dcera od druhého manžela.
Wilder je náš. Jsme svoji čtvrtí.
Francouzi jedí žlázy.
Rodina je kolébka všech dezinformací.
Něco v rodinném životě zřejmě generuje faktické omyly.
Protože fakta ohrožují naše štěstí a bezpečnost.
Je to přílišnou blízkostí, hlukem a žárem bytí.
Tegrin. Denorex. Selsun Blue.
Vlasy vaší ženy jsou živoucí zázrak.
To ano.
- Má podstatné vlasy. - Myslím, že rozumím.
- Doufám, že si jí vážíte. - No jistě.
Taková žena se jen tak neobjeví.
Já vím.
Způsobuje to rakovinu u pokusných zvířat, kdybys nevěděla.
Byl to tvůj nápad, abych žvýkala žvýkačky bez cukru.
Tehdy nebylo na obalu varování.
Pak ho tam dali. Těžko věřit, žes ho neviděla.
Buď budu žvýkat žvýkačku s cukrem a barvivy,
nebo bez cukru, která škodí krysám. Jak chceš.
Napadlo tě někdy vůbec nežvýkat?
Denise!
Steffie.
- Buď žvýkám, nebo kouřím. - Proč ne obojí?
To přece chceš.
Všichni si děláme, co chceme.
Leda že nesmíme kvůli našemu věku či vzrůstu.
Děláte z toho zbytečně vědu.
Asi máš pravdu. To nic. Je to jen varování na obalu.
- Jen krysy. - Neužiteční hlodavci.
Ráda bych věřila, že žvýká jen dvě denně,
jak zapomíná.
Co zapomínám?
To nic, zapomeň na to.
Co zapomínám?
Sunny Delight.
- Leone! Petržel. - Sedmdesát devět!
Pomůžu vám.
Rozsypané cereálie v uličce číslo šest.
Pardon, čtyři.
Ukradlas mi kšilt.
Dej mi ho…
Pardon. Křupky.
Omluv se Denise.
Možná pak. Připomeň mi to.
Je fajn holka
a chce být tvá starší sestra. A kamarádka, když to dovolíš.
To nevím. Je trochu panovačná.
Omluv se jí a vrať jí její knihu.
Je to lékařský časopis. Pořád si ho čte. Je to divný.
- Aspoň čte. - Je to seznam léčiv.
- Víš, proč ho čte? - Proč?
Snaží se zjistit
vedlejší účinky toho, co Babette bere.
Co Baba užívá?
Zeptej se Denise.
- Jak víš, že něco užívá? - Zeptej se Denise.
- Proč ne Baby? - Zeptej se Baby.
Vím, že zapomínám, ale nevěděla jsem, že je to tak zřejmé.
Není.
Vytočím číslo a zapomenu, komu volám.
Jdu do obchodu a zapomenu, co chci.
To všichni.
Občas řeknu Steffie „Denise“.
Zapomínám, kde jsem zaparkovala.
Je mi fuk, co holky říkají. Žvýkačkami to nebude.
To je přitažené za vlasy.
- Třeba je to něco jiného. - Jak to myslíš?
Třeba kromě žvýkání ještě něco bereš.
Jak tě to napadlo?
Od Steffie.
- Jak na to přišla? - Od Denise.
A co Denise přes Steffie tvrdí, že beru?
Nejdřív jsem se chtěl zeptat tebe. Říkáme si přece všechno.
Neberu nic, co by ovlivňovalo mou paměť.
Tyhle dny si chci pamatovat.
Každý zapomíná. Děje se toho moc.
Můj život je buď anebo.
Buď žvýkám normální žvýkačky, nebo bez cukru.
Buď žvýkám, nebo kouřím. Buď kouřím, nebo přibírám.
Buď přibírám, nebo vybíhám schody na stadionu.
Zní to jako nudný život.
Doufám, že bude trvat věčně.
- Už piješ kafe? - Ne.
Baba si dá šálek, když přijde z kurzu.
Je náročný. Kafe ji uklidňuje.
Proto je to nebezpečné.
Proč je nebezpečné?
Co tě uklidňuje, je nebezpečné.
Co budeme dělat s Babou?
Kvůli těm práškům si nic nepamatuje.
Nevíme jistě, že něco bere.
Viděla jsem prázdnou lahvičku v koši pod dřezem.
- Jak víš, že byla její? - Vyhazovala ji.
Bylo na ní jméno toho léku.
- Dylar. - Dylar?
„Jednou za tři dny.“
Takže je to asi nebezpečné nebo vede k závislosti.
- Co je v tvé knize o Dylaru? - O to právě jde.
Není tam. Strávila jsem tím hodiny.
Má čtyři rejstříky.
Třeba je nový, nebo má jiné názvy.
- Mám se podívat? - Ne, dívala jsem se.
Třeba bys mohl nechat ten prášek analyzovat.
Nechci to nafukovat.
- Zavoláme doktora. - Všichni berou prášky.
- Každý občas zapomene. - Ne jako máma.
- Já zapomínám pořád. - Co bereš?
Prášky na tlak, proti stresu, na alergii…
Kapky do očí, aspirin.
Dívala jsem se do lékárničky, jestli je tam něco nového.
- A žádný Dylar? - Ne.
Třeba ho už nebere.
Proč nechceš věřit, že se něco děje?
Musíme druhým nechat jejich tajemství.
Na půdě si schovává okultní knížky.
Našla jsem je.
A myslím, že dnes nešla na kurz držení těla.
Proč to říkáš?
U stopky zahnula doprava místo doleva.
- Třeba jela oklikou. - To je taky doleva.
Rychle, dávají havárii letadla.
…manévr zvaný obrácená kubánská osmička…
Tryskáč na leteckém dni na Novém Zélandu.
Ukážou to znovu.
…neměl dost prostoru.
Letadlo se zřítilo na pole u továrny Ball…
Nikdo z tisíců diváků tam naštěstí nebyl.
Přepni to na nějakou komedii.
Zdá se, že F-86 neměl dost prostoru a rychlosti…
Babo?
Měl jsem pocit, jako bych propadal sám sebou.
Byl to tísnivý pád.
Někdo tu s námi byl. Něco.
Je přirozené,
že normální, slušné, dobromyslné lidi
katastrofa v televizi zaujme.
Trpíme zatměním mozku.
Potřebujeme katastrofu, aby prolomila neustálé bombardování
- informacemi. - Proudí pořád.
Slova, obrazy, čísla, fakta…
Jen katastrofa nás zaujme.
Chceme je. Potřebujeme je.
Tak do toho vstupuje Kalifornie.
Sesuvy půdy, lesní požáry…
Kdybych ti dal prášek…
Prášek? Jako… prášek?
Ano, prášek.
- Udělala bys mi analýzu? - Jacku.
- Proč já? - Jsi geniální.
Všichni jsme tady geniální, nebo ne?
Ty to řekneš mně, já tobě,
- my Alfonsovi. - Kalifornie si to zaslouží.
Kaliforňani vymysleli životní styl.
Už za to si zaslouží zhoubu.
- Jacku… - Nikdo neříká, že jsem geniální.
Prý jsem mazaný, chytil jsem se něčeho velkého…
Tvrdíš, že zaujetí pohromami v televizi je univerzální.
- Kde je ten prášek? - Musím ho najít.
- Jacku! - …jak se cítit,
- že má zkušenost je běžná. - Špatně.
Čistil sis někdy zuby prstem?
Potřebuju pomoc
s vybudováním elvisovské mocenské základny na katedře.
Co na to říká Alfonse?
Zdá se, že podle něj na to má Cotsakis větší právo.
Byl v Memphisu, když Elvis zemřel.
Mluvil s lidmi z jeho okolí…
Kadil jsi někdy na záchodě bez prkýnka?
Skvěle zasmrádlý pánský záchod.
Pro Cotsakise je Elvis prostě Elvis. Ale pro mě je Elvis můj Hitler.
Jak ti můžu pomoct?
Kdyby ses dnes zastavil na mé přednášce
a dodal tomu nádech závažnosti.
Tvá prestiž, tvoje přítomnost. Hodně by to znamenalo.
Chcát do sněhu je taky můj fetiš.
Tohle neučíme. Záchody bez prkýnka, čurání do umyvadla,
kulturu veřejných záchodků.
Já čural do umyvadel po celém Západě.
Já čural do umyvadel v zahraničí, v Manitobě a Albertě.
Už ti někdy žena loupala kůži ze zad
- po pár dnech na pláži? - Na Floridě. Bylo to úžasné.
Druhý nebo třetí největší zážitek v životě.
- Byla nahá? - Do pasu.
Z které strany?
TOXICKÉ CHEMIKÁLIE
HOŘLAVINA
Věděla jeho matka,
že Elvis zemře mladý?
Mluvila o vrazích.
Mluvila o „tom životě“.
Život hvězdy takové velikosti.
Není strukturován tak, aby vás záhy zahubil?
O to přece jde.
Jsou pravidla, směrnice.
Mám takové tušení o matkách.
Matky opravdu vědí.
Folklór má pravdu.
Hitler svou matku zbožňoval.
Jako první z Klařiných dětí přežil rané dětství.
Elvis a Gladys se rádi mazlili.
Spali v jedné posteli, téměř dokud fyzicky nedospěl.
Žvatlali na sebe.
Hitler byl líné dítě.
Na vysvědčení měl samé nedostatečné.
Gladys dělala starost jeho náměsíčnost.
Podala si každé dítě, které ho šikanovalo.
Gladys každý den vodila Elvise do školy.
- Bránila ho při rvačkách na ulici. - Ale Klara ho milovala.
Rozmazlovala ho.
Věnovala mu pozornost, které se mu od otce nedostalo.
Elvis se Gladys svěřoval. Představoval jí své přítelkyně.
Hitler napsal pro matku báseň.
Chodil na klavír, kreslil muzea a vily.
Když šel Elvis na vojnu, Gladys dostala depresi.
Hitler byl maminčin mazánek.
Elvis nemohl spustit matku z očí.
Když se jí přitížilo, bděl u ní v nemocnici.
Když jeho matka těžce onemocněla,
Hitler dal postel do kuchyně, aby jí byl blíž.
Zhroutil se, když Glady zemřela.
Vařil a uklízel, plakal u hrobu.
- Objímal ji v rakvi. - Upadl do deprese a litoval se.
Žvatlal.
Do konce života Hitler nesnášel…
Gladysina smrt zásadně změnila jeho…
…umřela u vánočního stromku.
- …světonázor. - Po letech…
Elvis se uzavřel…
…hluboká odtažitost…
…do stavu vlastního umírání.
Hitler si pověsil matčin portrét v Obersalzbergu.
Začalo mu bzučet v levém uchu.
Elvis naplnil podmínky své smlouvy.
Výstřelky,
úpadek, sebezničující, bizarní chování,
otylost…
…a četná poškození mozku vlastní rukou.
Má zajištěné místo v legendách.
Přesvědčil skeptiky svou časnou, hroznou a zbytečnou smrtí.
Teď ho nikdo nemůže popřít.
Jeho matka to nejspíš vše viděla jako na 19palcové obrazovce
roky před svou vlastní smrtí.
Představte si Hitlera
před koncem,
uvězněného ve svém bunkru pod městem v plamenech.
Ohlíží se za ranými dny své moci,
když na něj chodily zástupy.
Davy lidí plní nádvoří,
zpívají vlastenecké písně,
malují svastiky na zdi, na boky hospodářských zvířat.
Davy přicházely k jeho horské vile.
Davy přicházely na jeho projevy.
Eroticky nabité davy,
masy, které jednou nazval svou jedinou zaslíbenou.
Davy přišly, aby se nechaly hypnotizovat jeho hlasem,
stranickými hymnami, pochodňovými průvody. Ale počkejte!
Jak důvěrně známé nám to připadá.
Jak blízké k obyčejnosti.
Davy přijdou, vzruší se,
tlačí se a dotýkají,
lidé dychtí po pozdvižení. Není to běžné?
Všichni to známe.
Byli jsme součástí takových davů.
Ale na těch davech muselo být něco odlišného. Co to bylo?
Zašeptám to hrozné slovo
ze staré angličtiny,
ze staré němčiny,
ze staré norštiny.
Smrt.
Ty davy se shromáždily ve jménu smrti.
Byly tam na počest mrtvých.
Ale ne již mrtvých.
Budoucích mrtvých.
Žijících mrtvých mezi námi.
Procesí, písně, projevy, rozhovory s mrtvými,
recitace jmen mrtvých.
Byli tam, aby viděli hranice a ohnivá kola,
tisíce vlajek skloněných na pozdrav,
tisíce truchlících v uniformách.
Byly tam řady a oddíly, propracované pozadí,
krvavé prapory a černé uniformy.
Davy přišly vytvořit štít proti vlastní smrti.
Stát se davem znamená zapudit smrt.
Vydělit se z davu znamená riskovat smrt jako jedinec,
umírat sám!
Davy přišly hlavně z toho důvodu.
Byli tam, aby byli davem.
TOXICKÉ LÁTKY VE VZDUCHU
Ať jsou dny bezcílné.
Ať roční doby plynou.
Nepostupuj podle plánu.
Co tam vidíš?
Podle rádia prý vykolejil cisternový vlak. Já tomu nevěřím.
Něco do něj narazilo a prorazilo cisterny.
Je tam hodně kouře. Nelíbí se mi to.
Jak to vypadá?
- Vidíš hasičská auta, nebo… - Jsou všude.
Ale nejedou k tomu moc blízko.
Musí to být hodně toxické nebo výbušné.
- Sem to nepřijde. - Jak to víš?
Prostě ne.
Neměl bys stát na kluzkých římsách. Baba z toho má strach.
Myslíš, že když mi to řekneš, z pocitu viny to nebudu dělat.
Kdyby to dělalo starost tobě, budu to dělat pořád.
Zavři okno.
Máš napsané úkoly?
Je z půdy vidět ten sloup dýmu?
- Není to sloup dýmu. - Musíme pryč?
- Jistě že ne. - Jak to víš?
Prostě to vím.
A co ta evakuace kvůli úniku
- ve škole? - To bylo uvnitř. Tohle je venku.
Něco na to foukají foukači na listí.
Co na to foukají?
Nevím. Ale má to ten únik zneškodnit.
- A co dělají s tím sloupem dýmu? - Snaží se, aby nerostl.
- Kdy se jí? - Nevím.
Když se rozšíří, přijde sem i bez větru.
- Ale ne. - Jak to víš?
Prostě ne!
Podle rádia je to sloup dýmu, ale není.
- To říká táta taky. - Co je to?
Beztvaré něco, co roste, plné temného, černého kouře.
Proč mluví o sloupu dýmu?
Čas v rádiu je cenný…
Říkali, co je to za látku?
Nyodenový derivát nebo Nyodene D.
Viděli jsme o tom film ve škole.
- Co to dělá? - Ty krysy na videu?
U lidí to není jisté.
Krysám se rychle tvořily nádory.
Podle toho filmu. A co rádio?
Podráždění kůže a pocení dlaní.
- U krys? - V rádiu, ne ve filmu.
Pak prý nevolnost, zvracení a dušnost.
- V rádiu, filmu? - Obojí.
- Sem to nepřijde. - Jak to víš?
Prostě ne. Dnes je úplné bezvětří.
A vítr v tuhle roční dobu vane tam.
- A co když sem? - Ne.
- A kdyby náhodou? - Proč by měl?
- Uzavřeli část hlavní silnice. - To se dělá.
- Proč? - Kvůli čemu?
Prostě je to běžné bezpečnostní opatření.
- Aby usnadnili pohyb… - Počkej, Helen. Jack je tady.
Podle Stoverových uniklo 160 000 litrů.
Holkám se prý potí dlaně.
Podle nových zpráv by měly zvracet.
Je někomu nevolno?
Tak jo. Díky, Helen.
Stoverovi mluvili přímo s meteorologickou stanicí u Glassboro.
Už tomu neříkají sloup dýmu.
Tak jak?
Hustý oblak černého dýmu.
To je přesnější. Takže to zvládají. To je dobře.
Očekává se příliv vzduchu z Kanady.
Vždycky je nějaký příliv vzduchu z Kanady.
To je pravda. Nic nového.
Kanada je na severu. Když to ten oblak odfoukne na jih,
pohodlně nás mine. Kdy budeme jíst?
Třeba bychom si měli dělat větší starost.
- Nechceme vyděsit děti… - Nic se nestane.
Já vím, že se nic nestane, ty to taky víš,
ale pro jistotu bychom na to měli myslet.
Kdy to budeme vědět jistě?
To se stává lidem, kteří žijí na exponovaných místech.
Společnost je bohužel uspořádána tak,
že chudí a nevzdělaní
nejvíc trpí přírodními a lidskými katastrofami.
Je to smutné.
Vidělas někdy v televizi při povodni univerzitního profesora
pádlovat na člunu ulicí?
- Proč chceš večeři tak brzo? - Neobědval jsem.
- Mám udělat smažené kuře na čili? - Prvotřídní!
- Kde je Wilder? - Nevím.
- Vyžehlila jsem ti talár. - Díky.
- Zaplatils telefon? - Nemůžu najít složenku.
Zaplatil jsem plyn a elektriku.
Mysleme aspoň trochu na ten oblak.
Co když je nebezpečný?
Všechno v cisternách je nebezpečné.
Ale dopady jsou dlouhodobé.
- Takže umřeme později? - Neumřeme. Na tohle ne.
Jen se tomu musíme vyhnout.
Měli bychom na to myslet.
Tady je Wilder.
Baba vaří kuře na chilli.
Prý je to hustý oblak černého dýmu.
- Dobře, to říkali Stoverovi. - Dobře?
Jak jsem říkal tvé sestře, dívají se na to zpříma.
Podržíš mě?
Tak jo.
Pořád tam je.
Zdá se, že se nehýbe.
Ať Wilder neleze do té izolace.
Myslíš, že to sem nepřijde?
Podle tónu hlasu víš něco víc než já.
Myslíš, že to sem přijde?
Mám říct, že ne, a zaútočíš na mě svými daty.
- Pojď sem. - Co říkali?
Nezpůsobuje nevolnost, zvracení
nebo dušnost, jak říkali.
Co teda způsobuje?
Bušení srdce a pocit déjà vu.
Déjà vu? Prosím tě.
Působí to na nesprávnou část mozku.
- Tomu nevěřím. - To není vše.
Už tomu neříkají hustý oblak dýmu.
- Tak jak? - Únik toxických látek do vzduchu.
Na slovech nezáleží. Záleží na tom, kde to je.
Je to tam. My jsme tady. Wildere!
Z Kanady se blíží vzduchová masa.
- To už víme. - Ale na tom záleží.
Možná ano, možná ne.
Počasí se změní.
Nejíme dnes trochu brzy?
Co se ti zdá brzy?
Protože to chceme mít za sebou?
Co chceme mít za sebou?
- Kdyby se něco stalo. - Co jako?
Je to výborné. Ale ty nejíš, zlatíčko.
- Denise, není ti nic? - Má neaktuální příznaky.
Steffie, mohla bys…
- Podáš mi kukuřici? - Jasně.
Děkuju.
- Je ti líp? - Ty papričky mají skvělou…
- To je z hasičské stanice. - A co dezert?
Oblak toxických látek.
Evakuujte všechna obydlí.
Oblak toxických látek.
Evakuujte…
Máme evakuovat.
Bylo to jen doporučení, nebo spíš nařízení?
Auto náčelníka hasičů…
Jinak řečeno, neměl jsi možnost
všimnout si odstínů intonace.
Kvůli sirénám.
Říkal něco jako:
„Evakuujte všechna obydlí. Oblak toxických látek.“
„Oblak toxických látek.“
To nic.
Jacku, nech to být!
Viděli jste mou lyžařskou kuklu?
HISTORIE OKULTISMU
- Nenašla jsem svou kuklu. - Na co ti je?
To si člověk v takových případech bere.
Lidi plýtvají silou na pohyb.
Nevím, jestli potřebujeme kytku…
- Jsme tu všichni? - Ano.
Všichni už odjeli.
Je pozdě.
Obyvatelé Blacksmithu mají jet po dálnici
do čtvrté servisní oblasti, kde budou pokračovat
k restauraci Kung Fu Palace.
To je tam, co mají lekníny a jeleny?
Přesně tak.
- Kam pojedeme? - To nám řeknou.
- Pustíte mou muziku? - Potom.
Byla zima mírná, nebo tuhá?
- Ve srovnání s čím? - Nevím.
Ze západu města
- jeďte… - To jsme my.
…ke skautskému táboru Narcis,
kde vám dobrovolníci
- dají džus a kávu. - Takže máme plán.
Silnice číslo 10 za Inersonovým autosalonem…
A sakra.
…mezi okreskou a dálnicí číslo 5. Máme zdůraznit,
že se nemáte snažit ukrýt mimo vám přidělené středisko.
Siru Albertovi Einsteinovi jde…
Na dálnici by se to mělo rozjet.
Nemůžeš stát na slunci.
Říkal „kdyby“.
Zdá se, že tihle se nebojí.
Ne, smějou se.
Tihle se nesmějou.
- Kde? - V tomhle autě.
Vypadají zdrceně.
Záleží na tom, co dělají v jiných autech?
- Chci vědět, jak moc se mám bát. - Teď prostě nevíme.
- To mě děsí víc. - Neboj se.
Nikdo nejede druhým směrem.
Policie asi zablokovala…
Kde je policie? Nechali nás tu samotné?
Někde tu jsou.
Proč nakupují nábytek při úniku toxických látek?
Je výprodej.
- Třeba vědí něco víc. - Třeba není cesty ven.
Třeba prší Nyodene D.
Je to možné?
Pokud jste uvnitř, zůstaňte uvnitř.
- Proč? - Nám řekli, ať odjedeme.
…zůstaňte tam.
Pokud jste se evakuovali, najděte si ihned přístřeší.
Opakuji, pokud jste uvnitř, zůstaňte uvnitř.
Pokud ne, úřady doporučují uchýlit se co nejdříve dovnitř.
Objíždějí nás, tati.
To je proti předpisům…
Baba udělala k večeři smažené kuře.
Tátovo oblíbené.
Táta říkal, že sem ten sloup dýmu nepřijde.
Ale nebyl to sloup dýmu, nýbrž únik toxických látek.
Sbalili jsme se a nasedli do auta.
Ale ukázalo se, že mezi posledními.
To všechno se stalo?
Déšť bušil do střechy našeho kombíku.
Vyjeli jsme z pohodlí platanů a keřů a uvízli v dopravní zácpě.
Táta hledal informace v rádiu.
Auta stála na dálnici jako osvětlené kostky domina.
Míjeli jsme rozrušené lidí.
Vytvořilo se nevyslovené pouto s ostatními poutníky.
A pak bouračka.
Auto se převrátilo.
- Běželi jim na pomoc. - Chudáci.
Ukázali nám, ať projedeme. Mohli jsme jen s údivem a soucitem přihlížet.
Co je to?
Jen řiď, Jacku.
Viděl jsem tvůj krk. Něco jsi spolkla.
Jen bonbon. Dívej se na cestu.
Dáš si do pusy bonbon
a spolkneš ho, ani ho chvíli necucáš?
Co jsem spolkla? Mám ho pořád v puse.
Něco jsi spolkla. Viděl jsem to.
Jenom sliny. Nevěděla jsem, co jiného.
Jen řiď.
Předpokládám, že situace
- je hrozná. - Ano.
Je to velmi nebezpečná chemikálie.
Mohla by zasáhnout mnoho lidí.
Víte, kolik lidí v Glassboro
bylo evakuováno?
- Dochází nám benzín. - Netuším.
- Vždycky je tam navíc. - Jak to?
Nádrž je udělaná tak, aby ti benzín nedošel.
To nejde. Když jedeš, nakonec ti dojde.
Nejedeš pořád.
- Jak víš, kdy zastavit? - Když dojedeš k pumpě.
Hele.
Nikdo tu není.
Funguje to.
Nezaplatils, tati.
Nikdo tam nebyl.
Mohl jsi nechat peníze u kasy.
Spěchal jsem.
- Pošlu jim šek. - Jasně, ale nejspíš to neuděláš.
Co když se psi zamoří?
- Psům se nic nestane. - Jak to víš?
- Zeptej se Jacka. - Heinricha.
Je to možné. Testují na krysách, co by mohli dostat lidé,
takže dostáváme stejné nemoci.
Nepoužili by psy, kdyby jim to ublížilo.
- Proč ne? - Pes je savec.
- Krysa taky. - Krysa je škůdce.
- Krysa je hlodavec. - A taky škůdce.
- Šváb je škůdce. - Šváb je hmyz.
Spočítej mu nohy, tak to poznáš.
- Taky je to škůdce. - Šváb…
Rodina je kolébka všech dezinformací.
…je jako šváb, i když jsou oba škůdci.
Krysa i člověk můžou dostat rakovinu, ale šváb ne.
Chce říct, že dva savci
mají víc společného než dva škůdci.
Chceš říct, že krysa není jen škůdce a hlodavec, ale taky savec?
A sakra.
Člověk se nemůže vynadívat.
- Můžu se podívat? - Já taky.
No tak, podělte se.
- Vždyť jo! Já první… - Ne, opravdu se podělte.
Vítejte v táboře Narcis.
Hned ráno se prý budeme moct vrátit domů.
Nevím, jestli se chci vrátit.
Je u nás tchyně.
- Tohle byl oddech. - Prý to může trvat dva týdny.
Vláda ví mnohem víc, než říká.
Zprávy se vrší.
A neříkají nic.
Vrtulník vlétl do toxického mraku a úplně zmizel.
Napadá mě sedm důvodů proč.
Mě šest. Co je ten sedmý?
Kdybych věděla, kterých šest myslíš…
Mají psy z Nového Mexika.
V noci odvážně seskočili z letadla na louku.
To jsou hrdinové.
„Proslulý institut pomocí hypnózy
pomohl stovkám lidí vzpomenout si na předchozí život,
v němž byli staviteli pyramid, studenty na výměně a mimozemšťany.“
Reinkarnační hypnotizér Ling Ti Wan tvrdí, že jen za poslední rok pomohl
stovkám lidí vrátit se do minulých…
Nejspíš na ten únik nasypali těžkou sodu.
Ale moc málo a moc pozdě.
Ráno na ten toxický mrak nejspíš pošlou vrtulníky
a budou ho zase bombardovat těžkou sodou,
což by ho mohlo rozptýlit na milion neškodných obláčků.
Těžká soda je lidový název pro uhličitan sodný.
Používá se na výrobu skla, keramiky, pracích prášků a mýdla.
Taky se používá na výrobu jedlé sody,
kterou jistě mnozí z vás do sebe lili po proflámované noci.
Nejspíš si říkáte, co přesně je Nyodene D,
o kterém se pořád mluví.
Jsem rád, že se ptáte.
V prášku je bez barvy a zápachu a je neuvěřitelně nebezpečný.
Dva, co rabovali, umřeli. Čtyři…
Viděli tady v okolí spoustu UFO.
Ronald Reagan. Víte, že měl hrát v Casablance?
Zdá se, že Heinrich se rozkoukává.
Kde je? Neviděla jsem ho.
Vidíš ten chumel lidí?
Nevstávej. Stojí uprostřed.
Povídá jim, co ví o tom úniku toxických látek.
- A co ví? - Zdá se, že docela dost.
Proč nám nic neřekl?
Asi mu nestojí za to
být vtipný a okouzlující před rodinou.
Nejsme pro něj správná výzva.
Neměl bys tam zajít,
aby věděl, že táta stojí při něm?
- Jenom by ho to naštvalo. - Co kdybych šla já?
- Bude myslet, že jsem tě poslal. - To vadí?
- Jen bonbon? - Co?
Jen sliny, se kterými sis nevěděla rady?
Byl to bonbon.
- Dej mi jeden. - Byl poslední.
- Příchuť? Rychle. - Třešňová.
Prosím o pozornost.
Pokud jste byli vystaveni uniklým toxickým látkám
déle než deset vteřin,
- dostavte se… - Neslyšels?
- Něco o toxických látkách. - Přesně.
Co to má společného s námi?
S námi ne. S tebou.
Proč se mnou?
Nevystoupils z auta, abys natankoval?
Ale v té chvíli to nebylo nad námi.
Bylo to před námi.
Pamatuješ? Nastoupils a bylo to vidět v těch světlech.
- Krása. - Ano.
Říkáš, že když jsem vystoupil, ten mrak byl dost blízko,
aby to na mě napršelo?
Není to tvá vina,
ale stál jsi v tom dvě a půl minuty.
- Jak dlouho jste tam byl? - Podle Denise dvě a půl minuty.
Je to dlouho?
Každý kontakt kůže či tělesných otvorů s emisemi
je problém. Nyodene D…
Blahopřeji!
…nová generace toxického odpadu.
Koncentrace 1 ppm vede u krys k trvalému poškození.
A co lidi v autě?
Otevřel jsem dveře, abych vystoupil.
Pro ně je riziko minimální.
Starost mi dělá dvě a půl minuty v tom dešti.
- Co znamená SIMUVAC? - „Simulovaná evakuace.“
Nový státní program, na který shánějí fondy.
Tato evakuace není simulovaná.
- Skutečná. - To víme.
Ale můžeme ji použít jako model.
Chcete říct, že jste viděli možnost využít…
skutečnou událost na nácvik simulace?
Vyzkoušeli jsme to naživo.
Jak to jde?
Nejde to tak hladce, jak bychom si přáli.
Nemáme oběti tam, kde bychom chtěli,
kdyby to byla simulace.
Musíte vzít v úvahu, že dnes je to doopravdy.
A ty počítače?
Máte v nich skutečná data, nebo něco na zkoušku?
Dívejte se.
Byl jsem venku dvě a půl minuty.
Byla vystavena jen šťastné náhodě.
Kolik sekund to je?
Mám tu čísla v závorkách a blikající hvězdičky.
Co to znamená?
- Umřu? - Ne tak docela.
- Jak to myslíte? - Ne v tolika slovech.
Kolik slov je potřeba?
Nejde o slova, ale o roky.
Za 15 let budeme vědět víc.
Zatím tu určitě máme problém.
Co budeme vědět za 15 let?
Pokud budete ještě naživu, budeme vědět mnohem víc než teď.
Nyodene D má poločas rozpadu asi 30 let,
takže budete asi v polovině.
Abych přežil tu látku, musel bych žít do sedmdesáti?
Nedělal bych si starost s tím, co nevidím nebo necítím.
Prostě bych žil svůj život.
Oženil se, usadil se, měl děti.
Podle toho, co víme, není důvod proč ne.
- Řekl jste, že máme problém. - Já ne. To počítač.
Co říká počítač, není simulace,
navzdory té vaší pásce. Je to doopravdy.
Je to doopravdy.
Děkuji.
Murray!
- Jsi tady. - Jacku.
Nazdar, chlapáku.
Všichni bílí mají oblíbenou píseň od Elvise.
Myslel jsem, že budeš v New Yorku.
Díval jsem se na filmy s havárkami.
Slyšel jsem něco o namalovaných ženách, přijel jsem se podívat.
Jedna tvrdí, že má odpínací klín.
- Co tím asi myslí? - Nic moc se neděje.
Tohle asi není katastrofa, co vede k uvolněné sexualitě.
Pár jich asi někam zapadne,
ale žádná orgie nebude, aspoň ne dnes.
- Měli jste u vás případy déjà vu? - Ne.
Měli jste u vás případy déjà vu?
Proč si myslíme, že už se to stalo?
Je to prosté. Stalo se to, v naší mysli, jako vize budoucnosti.
Nadpřirozené věci.
Možná až umřeme, nejdřív řekneme:
„Ten pocit znám. Tady jsem už byl.“
Jak je ti?
Umírám, Murray.
Dvě a půl minuty jsem byl vystaven toxickému spadu.
I když mě to nezabije přímo,
přežije mě to v mém těle.
Můžu umřít při leteckém neštěstí a Nyodene D bude v pohodě,
až moje ostatky uloží do hrobu.
Řekl mi to počítač.
To je mi opravdu líto, příteli.
Ale počítače dělají chyby.
Třeba kvůli elektrice z koberce.
Byl to hangár, nebyl tam koberec.
Špína. Vlasy v obvodech. Vždycky se vyskytnou chyby.
Babette o tom ani slovo.
- Zdrtilo by ji to. - Jasně.
Někdy se mi zdá, že si pro mě smrt jde.
Obvykle v noci.
Vždycky jsem se toho bál. A teď je to tady.
Všichni víme, že smrti neutečeme.
Jak se vyrovnat s tím zdrcujícím vědomím?
Potlačujeme ho, skrýváme. Ale ty potlačovat neumíš.
Kéž bych mohl něco dělat, nějak ten problém přelstít.
Myslels, že Hitler tě ochrání. Někteří lidé jsou větší než život.
Hitler je větší než smrt. Naprosto chápu.
Opravdu? Kéž bych to dokázal.
Je to zcela zřejmé.
Ta neskonalá hrůza by nenechala prostor pro tvou smrt.
Udělals něco odvážného. Byl to odvážný krok.
Odvážný, ale hloupý.
Kdybych tak ztratil zájem o sebe.
Vezmi si tohle. Doma pod sporákem mám další.
Potěžkej ji, osahej si ji.
Je nabitá.
Je maličká, ale střílí opravdové kulky.
Pětadvacítka, automat Zumwalt. Německá práce. Něco pro tebe.
Nechci ji.
Myslím, že na světě jsou dva druhy lidí.
Zabijáci a umíráci. Většinou jsme umíráci.
Nemáme vlohy a vztek, abychom byli zabijáci.
Ale pomysli, jak je vzrušující, teoreticky, někoho zabít.
Když umře, ty nemůžeš.
Zabít znamená získat kredit na život. Kdo ví?
Třeba je násilí forma znovuzrození.
Třeba můžeš zabít smrt.
Utíkali, protože nevěděli, co dělat.
Lidi z města měli strach.
Oblak v nich vyvolával bázeň, krásný nad jejich hlavami…
Nyodenoví psi tu zůstanou
Vláda ví víc, než nám řeknou
Ve Farmingtonu viděli ufony
Rabování, kam se podíváš
Tři jeleni v Kung Fu Palace už nežijou
Ty krásné oblaky něco skrývají
Podívej, muži v kombinézách přicházejí
Pak pálí a rabují
Není rozdíl mezi modrou a červenou
Mrak nás sejme všechny najednou
Všude je to toxické!
Jacku, vzbuď se, musíme pryč!
Jděte ke svým vozidlům!
- Mami! - Ještě pět minut.
Už ani minutu!
Proč říká všechno dvakrát? Vždyť ji slyšíme.
Ráda se poslouchá.
Toxický oblak se blíží!
Toxický oblak!
Je nezbytné, abyste si nasadili roušky.
Pozor!
Stůj!
- Jacku! - Tati!
- Steffie, ztratilas králíčka! - Co?
- Můj králíček! Upustila jsem králíčka! - Jacku!
Jacku!
Steffie ztratila králíčka!
Jacku!
Přines Steffie jejího králíčka!
- Upustila králíčka! - Tamhle je!
Jacku, potřebuju klíčky od auta!
Děkuju.
KONTROLA ZBRANÍ JE KONTROLA MYŠLENÍ
Mám ho.
- Jacku! - Jedeme špatně!
Co to děláš?
Mám pocit, že tihle vědí, jak přežít.
Panebože!
- Tak jo. - To není silnice.
Sehni se.
Světla na devíti hodinách.
Mám to.
Panebože.
Světla se nepřibližují.
Teď jsou tamhle.
Teď jsou za námi.
Dělej.
- Na dvou hodinách. - Dobrý.
- Jsme ve vodě, tati. - To si uvědomuju.
Tati, vypni motor.
- Mají ovce řasy? - Zeptej se táty.
- Jedeme bokem. - Tati, mají ovce řasy?
Nikoho nezajímá, co se vlastně děje?
Táta chce uznání za přebrodění potoka.
Nechci uznání. Jen se dál bavte.
- Co když je tam vodopád? - Tati, je tam vodopád?
Nastartuj.
Dupni na to.
Zase.
Mohlo by to někoho zabít,
kdyby se k tomu moc přiblížil?
Díky.
…mají vrozený apetit na toxickou složku Nyodenu D.
Mrak se přesouvá na západ a obyvatelům se doporučuje,
aby se přesunuli do Iron City,
kde místní podniky otevřely dveře
evakuovaným lidem, kteří jsou daleko od domova.
Dva muži byli nalezeni mrtví,
se stopami kyseliny na kombinézách.
Poslouchejte! Počkejte a přestaňte se bavit!
Nikdo nesmí opustit budovu. Dobře?
Jestli za mnou někdo přijde, že chce odejít,
řeknu mu totéž, co říkám teď.
Nikdo nesmí opustit budovu.
- Jak je Babette? - Nelíbí se mi poslední fámy.
Povídej.
Spouštějí techniky z armádních vrtulníků,
aby do toxického mraku nasadili mikroorganismy.
- Co se ti na tom nezdá? - Já nevím.
Čím větší vědecký pokrok, tím víc se bojím.
V televizi nic. Ani slovo, ani obrázek.
Na glassborském kanálu jsme napočítali 52 slov.
Žádné filmové záběry.
Žádné živé zprávy.
Stává se to tak často, že to nikoho nezajímá?
- Byli jsme zděšeni! - Pořád jsme!
Opustili jsme domovy.
Jeli lijákem.
Viděli jsme ten smrtící přízrak.
Ten koráb smrti na nebi.
Chtějí nám říct, že to nic neznamená?
Myslí si, že je to jen televize? Nevědí, že je to skutečné?
Neměly by ulice být plné kamer a reportérů?
Neměli bychom na ně křičet:
„Nechte nás na pokoji. Máme toho už dost.“
Nemáme právo pohrdat jejich idiotskými otázkami?
Podívejte se na nás tady.
Jsme v karanténě.
Jako malomocní ve středověku.
Přesně!
Vše, co jsme milovali a o co jsme se snažili, je vážně ohroženo.
I kdyby nedošlo k velkým ztrátám na životech,
nezaslouží si naše utrpení pozornost?
Naše hrůza?
Nehodí se strach do zpráv?
Záleží na nás! To je pravda!
To jsem už viděl.
Co jste viděl?
Vy jste tam stál, já jsem tady stál.
Vaše rysy neuvěřitelně jasné.
Už se to jednou stalo. Syčení v trubkách.
Chloupky se vám ježily v pórech,
stejný výraz ve tváři.
Jaký výraz?
Utrápený.
Přepadlý.
Ztracený.
Až za devět dní nám řekli, že se můžeme vrátit domů.
Vítejte zpět, zákazníci.
Je příjemné vědět, že supermarket se nezměnil,
od té události.
Vlastně se zlepšil.
Nebalené maso a čerstvý chléb,
je to jako perský bazar.
Všechno je fajn
a bude to dál fajn, dokud se supermarket nezhorší.
Víš, že Tibeťané věří v přechodný stav
mezi smrtí a znovuzrozením?
Na to myslím, když sem přijdu.
Supermarket je čekárna. Duchovně nás nabíjí.
Je to brána.
Podívej, jak září. Je plný psychických dat,
vln a záření.
Jsou zde všechna písmena a čísla, všechny barvy spektra,
všechny hlasy a zvuky, hesla a obřadná zaříkadla.
Jen to musíme umět rozluštit.
Sakra!
Jak se má tvá roztomilá žena?
Od té události je nějaká jiná.
Utrpěli jsme kolektivní trauma.
Pořád nosí tepláky.
Zírá z okna a bez důvodu pláče.
Nevím, jak jí pomoci. Mám starosti s přípravou
- na hitlerovskou konferenci. - A děti?
Zpátky ve škole.
Steffie už nenosí roušku.
A ty?
Zítra jdu zase k doktorovi.
Co říká o tvém zpečetěném osudu?
Neřekl jsem mu to.
Nic mi nenašel, tak o tom nebudu mluvit.
- Já lžu doktorům pořád. - Já taky.
Ale proč?
Pamatuješ, jak jsi mi pomohl s Elvisem?
Ukázalo se, tragicky, že bych stejně vyhrál.
- Co se stalo? - Cotsakis, můj soupeř,
už není mezi živými.
- Je… - Mrtvý.
Ztratil se ve vlnách u Malibu.
O prázdninách.
Zjistil jsem to před hodinou.
Mrzí mě to.
Zvlášť kvůli tvému stavu.
Chudák Cotsakis.
Ztratil se ve vlnách?
Ten obr.
- Byl velkej. - Obrovsky.
- Musel vážit přes 130 kilo. - Klidně i víc.
Mrtvý! Takový velký muž.
Je lepší mrtvé neznat, ale radši my než oni.
Být tak obrovský. A pak zemřít.
Tak jasně ho vidím.
Třeba když přestaneme smrt zapírat, můžeme v klidu umřít.
Prostě projdeme těmi dveřmi.
Teď. Klid.
Drť. Bublinky. Céčko.
Nancy? Melta.
Melta, Nancy.
Co když smrt je jen zvuk?
Slyšíš ho navěky. Zvuk, všude kolem.
Jednolitý šum.
Není to vlastně zvláštní?
Že si umíme představit mrtvé.
Poslední hlášení neplatí.
Počkat, co?
Tak platí.
Proč tolik kontrol, pane Gladney?
Předtím jste se bál zjistit, jestli vám něco není.
Pořád se bojím.
Těší mě, že konečně berete svůj status pacienta vážně.
Status?
Když lidi odejdou od lékaře,
zapomínají, že jsou pacienti.
Ale lékař mimo ordinaci nepřestává být lékařem.
Pacient by taky neměl.
Váš draslík se mi moc nezdá.
- Co to znamená? - Není čas na vysvětlování.
Máme skutečné a falešné zvýšené hodnoty.
Víc vědět nepotřebujete.
Jak zvýšený je můj draslík?
Vyletěl nahoru jako blesk.
Mohl by to být příznak nějaké nemoci,
která se začíná projevovat?
Nemoci způsobené například působením
nebo požitím nějaké látky například ve vzduchu nebo v dešti?
Byl jste ve styku s takovou látkou?
Byl jste zasažen tím oblakem?
Proč? Ukazují výsledky nějaké známky zasažení?
Pokud jste nebyl zasažen, výsledky to nemůžou ukázat.
- Viďte? - Tak se shodneme.
A neměl byste důvod mi lhát.
Pošlu vás do Glassboro na další vyšetření.
Mají nové zařízení zvané Podzimní sklizeň.
Slyšel jste o něm?
Mají zbrusu nové vybavení.
Úplně září.
Ať vás pošlou ke mně se zapečetěnými výsledky.
Spolu, jako lékař a pacient,
dokážeme, co bychom samostatně nedokázali.
Pane doktore, slyšel jste o Dylaru?
- Je to ostrov v Perském zálivu? - Ne…
Ropný terminál klíčový pro přežití Západu.
Je to malá bílá tableta.
To neznám.
Život v Blacksmithu a okolí
se pomalu ale jistě vrací do normálu. Vlčáci prý
vyčenichali velmi nízkou hladinu toxického materiálu na okraji města.
Lidem ani zvířatům už nehrozí žádné nebezpečí.
Poslední záchranáři se balí
a odvážejí psy s sebou.
Skutečný problém je záření, jež nás obklopuje.
Z rádia, televize, mikrovlnky, elektrického vedení venku.
Zapomeň na toxické mraky.
Jde o elektrické a magnetické pole. Průmysl by se zhroutil,
kdyby se zveřejnily skutečné výsledky.
Mluví teď Wilder míň?
Kdyby je zveřejnili,
přišly by miliardové žaloby.
Není to trochu přehnané?
Co jsem řekl, nebo co se stalo?
Proč jsou hory na severu?
To jsou vždycky.
Řekni mi víc.
Sníh na jaře taje podle plánu
a voda teče do nádrží u měst,
která jsou právě proto dole na jihu.
- Je to pravda? - Co myslíš?
- Vážně nevím. - Děti, poslouchejte.
Když přecházíte ulici, držte se za ruce.
Pozor u bazénů.
Když někdo vypadá jako únosce, nejspíš je.
Kam jdeš?
Mám nový kurz v kostele.
- Co učíš? - Jak jíst a pít.
- To každý umí. - Co chceš učit?
Není pozdě? Je skoro noc.
Co je noc?
Přichází sedmkrát týdně. Co je na tom zvláštního?
Jacku,
pomůžeš mi po večeři s domácím úkolem?
Byla to jen výmluva. Chci ti něco ukázat.
Dylar.
Zbývaly čtyři. Vezmi jednu. Potřebujeme důkazy.
- Nic jí neřekneme. - Dobře.
Řekne, že neví, proč je tam dala.
Ráno zajdu do lékárny
a zeptám se na to lékárníka.
- Už jsem se ptala. - Kdy?
Kolem Vánoc.
- Byla jsem ve třech. - Co říkali?
Nikdy o tom neslyšeli.
- Není na seznamech. - Není?
- Musíme zavolat jejímu lékaři. - Zavolám mu zítra.
Zavolej mu hned!
Je to vážné, Jacku. Něco s ní není v pořádku.
Zavolám mu hned, domů.
Překvap ho.
Nebudu muset mluvit s recepční, když zavolám domů.
Zavolej mu domů. Vzbuď ho.
Vytáhni z něj, co chceme vědět.
Zavolám mu domů. Probudím ho.
Vytáhnu z něj, co chceme vědět.
- Haló? - Doktor Hookstratten?
Tady Jack Gladney. Má žena Babette je vaše pacientka.
Aha.
Promiňte, že vám volám domů, ale mám o Babette starost.
Jsem si jistý, že potíže způsobuje lék, který jste jí předepsal.
Jaké potíže?
Výpadky paměti.
Voláte lékaři domů kvůli výpadkům paměti?
Kde bychom byli, kdyby to dělal každý?
Důsledky by byly obrovské.
Ty výpadky jsou časté.
Časté a dlouhé.
Voláte lékaři v deset večer
kvůli výpadkům paměti?
Proč ne kvůli plynatosti? Zavolejte mi kvůli tomu domů.
Časté a dlouhé. Musí to být těmi léky.
Jakými léky?
Dylar.
O tom nic nevím.
Bílá tabletka.
V hnědé lahvičce.
V hnědé…
Mluvíte o bílé tabletce
a čekáte, že vám lékař v deset večer něco řekne?
Proč neřeknete, že je kulatá? To je klíčové.
Je to neschválený lék.
Neznám ho.
A nepředepsal jsem ho vaší ženě.
- Promiňte, že jsem rušil. - Řekni, že jsem šla do tří…
Nikdy nevím, co doktorovi říct.
Nechám tu tabletu analyzovat
někým z fakulty chemie na škole.
Nebo jsi to už taky udělala?
Není to klasická tableta.
Účinná látka v Dylaru je obalena polymerovou membránou.
Voda v trávicím ústrojí proniká membránou
v pečlivě kontrolovaném množství.
A co dělá?
Rozpouští látku uvnitř membrány.
Lék pak proniká z polymerové tablety
malou dírkou.
Hned jsem si jí nevšiml.
Protože je vyvrtaná laserem.
Je nepatrná a má obdivuhodně přesné rozměry.
Laser? Polymery?
Nejsem na to odbornice, Jacku,
ale je to úžasný systém.
- Sušenka! - Proč ta přesnost?
Lék se uvolňuje v určitém množství po dlouhou dobu.
Je to účinný systém.
To zírám. Jsem dokonce ohromen.
K čemu ten lék je?
Co je Dylar?
- Nevím. - Ale jistě víš.
- Jsi geniální. Všichni to říkají. - Co mají říkat?
Dělám neurochemii.
Nikdo neví, co to je.
Můžu ti jen říct,
že látka v Dylaru je nějaké psychofarmakum.
Nejspíš má působit na odlehlou část kůry mozkové.
Kéž bych věděla víc. Ale řeknu ti tohle.
Není na trhu.
Našel jsem ji v lahvičce na předpis.
Je mi jedno, kdes ji našel.
Je to neznámé.
Je čas na vážný rozhovor. Oba to víme.
Našli jsme Dylar.
Jaký Dylar?
No tak, byl přilepený na kryt radiátoru.
Proč bych něco lepila na kryt radiátoru?
Přesně to Denise čekala, že řekneš.
- Obvykle má pravdu. - Pověz mi o tom Dylaru.
Když ne kvůli mně, tak kvůli své dceři.
Má starost. Strašnou starost.
Taky nemáš úhybný prostor.
Zatlačili jsme tě do rohu.
Nechal jsem tabletu analyzovat.
Dylar je skoro tak důmyslný
jako mikroorganismy, které strávily ten toxický mrak.
Víme ještě něco. A podstatně to narušuje tvůj příběh.
Víme, že Dylar není volně dostupný.
Jak dobře víš,
nemám povahu na to, abych někoho honil.
Ale Denise je jiná.
Když mi neřekneš, co chci vědět, poštvu na tebe tvou dceru.
Půjde po tobě ze všech sil.
Úplně tě odrovná.
Víš, že mám pravdu, Babette.
Řeknu ti to po svém.
Nemusíš spěchat.
Máme celý den.
Budu tady tak dlouho, jak bude třeba.
Nevím přesně, kdy to začalo.
Asi před rokem a půl.
Myslela jsem, že je to přechodné.
Nějaký zálom v mém životě.
„Přelom“ nebo „zlom“.
Nějaké usazování. Střední věk. Něco takového.
Myslela jsem, že to přejde a zapomenu na to.
- Ale nepřešlo to. - Co?
- Na tom teď nezáleží. - Nikdy jsem tě takhle neviděl.
Babette je přece veselá osoba.
Nepodléhá zasmušilosti nebo sebelítosti.
- Povím ti to, Jacku. - Dobře.
Víš, jaká jsem. Myslím, že vše lze napravit.
Se správným přístupem člověk škodlivý stav změní,
redukuje ho na nejjednodušší prvky.
Chodila jsem do knihoven, dívala se na televizi,
dělala seznamy a diagramy, mluvila se sikhským svatým v Iron City.
Dokonce studovala okultismus a skrývala knihy na půdě,
abyste je s Denise nenašli a neměli starost.
A to bez mého vědomí?
Babette se mnou přece mluví,
odhaluje a svěřuje se.
Nejde o tvoje zklamání z mého mlčení.
Jde o moji bolest a snahu zbavit se jí.
Dobře.
Hledala jsem řešení, ale bez výsledku.
Viselo to nad mým životem.
Jednoho dne jsem šla do supermarketu
a ve frontě jsem četla bulvár.
Byl tam inzerát. Je jedno, co v něm bylo.
Hledali dobrovolníky pro tajný výzkum. Víc vědět nepotřebuješ.
Ozvala jsem se na ten inzerát
a měla pohovor s malou firmou zabývající se psychobiologickým výzkumem.
Řekněme, že se jmenovala Gray Research, i když to není pravé jméno.
Říkejme mému kontaktu pan Gray.
Pan Gray je víc lidí.
Byla jsem v kontaktu se třemi nebo čtyřmi lidmi.
V jedné z těch dlouhých, nízkých, světlých budov s elektrickým plotem
a nízkými keři.
Jejich sídlo jsem neviděla. Je jedno proč.
Jde o to, že jsem dělala testy.
Emocionální, psychologické, motorické, testy mozkové aktivity.
Pan Gray řekl, že jsem jedna ze tří finalistů.
Jakých finalistů?
Měli na nás zkoušet
superexperimentální a tajný lék. Kódové jméno:
Dylar.
Objevil v mozku receptor na Dylar
a dokončoval práci na tabletě.
Po dlouhé době jsem cítila naději.
Ale zkoušky na lidech byly nebezpečné.
Mimo jiné to mohlo způsobit smrt. Nebo bych přežila s mrtvým mozkem.
Nebo bych nedokázala rozlišit slova od věcí.
Kdyby někdo řekl „vystřelená kulka“,
vrhla bych se na zem a kryla se. Nakonec jsem jen zapomínala.
A stejně s tebou pokračovali, jako s pokusným zvířetem?
Ne.
Řekli, že je to moc riskantní. Právně, eticky a tak dál.
To je dobře.
Ne.
Odmítla jsem to přijmout.
Zkus pochopit, co se stalo pak.
Jestli ti to mám říct, musím zahrnout tuhle stránku,
ten špinavý kout v lidském srdci.
Říkals, že Babette se svěřuje?
- O tom Babette je. - Dobře.
Tak se svěřím.
Ale nechceš vědět, co se stalo.
Myslíš, že chceš, ale nechceš.
Uzavřeli jsme s panem Grayem soukromou dohodu.
Budeme pokračovat v testech soukromě.
Já se vyléčím
a on získá uznání za převratný objev v medicíně.
Aha.
Zahrnovalo to indiskrétnost.
Jenom tak jsem mohla přimět pana Graye, aby mi ten lék dal.
Byla to moje poslední naděje.
Nejdřív jsem mu nabídla svůj mozek.
A pak svoje tělo.
Jak nabídneš své tělo složenině tří nebo víc lidí?
Je to složená osoba.
Soustřeďme se na pohlavní orgány.
O kolika sadách mluvíme?
Jen jeden člověk, Jacku.
Klíčová osoba, manažer projektu.
Takže už to není pan Gray jako složenina.
Teď je to jedna osoba.
Šli jsme do laciného motelu.
Je jedno kde nebo kdy.
U stropu byla televize.
To jediné si pamatuju.
Tak jsem se styděla, že jsem si nasadila lyžařskou kuklu.
Tomu říkáš indiskrétnost? Platila jsi za prášky sexem.
- Jacku… - Chodila jsi bosa
po ohnivzdorném koberci.
Pan Gray položil klíčky od pronajatého auta na komodu
a vstoupil do tebe.
Nepoužívej ten výraz. Víš, jak to slovo nemám ráda.
Uskutečnil takzvaný průnik.
Jinými slovy, vsunul se do tebe.
Nikdo nebyl uvnitř nikoho.
Udělala jsem, co jsem musela. Byla jsem odtažitá.
Byla jsem mimo.
Byla to kapitalistická transakce.
Miluješ svou ženu, která ti říká všechno.
Snažím se být taková.
Jen se to snažím pochopit.
Kolikrát jsi byla v tom motelu?
Víceméně pravidelně několik měsíců.
Tak zněla dohoda.
A…
Líbil se ti sex s ním?
Já jen…
Pamatuju si jen tu televizi u stropu.
Měl smysl pro humor?
Vím, že ženám se líbí muži, co žertují o sexu.
Já to bohužel neumím. A po tomhle
asi není moc velká šance, že se to naučím.
Je lepší, když ho budeš znát jako pana Graye. To je všechno.
Není vysoký, malý, mladý ani starý.
Nesměje se ani nepláče. Je to pro tvoje dobro.
Ne, musíš mi říct, kdo to je.
Ne. Jak vím, že ho nezabiješ?
Protože nejsem vrah.
Jsi muž, Jacku.
Známe šílenou mužskou žárlivost.
- To mužům jde. - Mně to nejde.
Já zavazuju pytle s odpadky vázacím drátem.
Pokračuje to?
- Ne. - Proč ne?
Protože ten lék nezabral.
Aspoň ne na mě.
Třeba bych měl jít.
Najít si pokoj v hotelu.
Já nevím.
Ne.
Dostala jsi mě tak daleko,
řekla mi tohle všechno.
Musím vědět, co ti je.
Bojím se umřít.
Bojím se smrti.
Ty?
Jsi ještě mladá.
Běháš po schodech na stadionu.
Není to rozumná obava.
Prostě nemůžu uvěřit,
že všichni míříme k neexistenci.
Všichni.
Pronásleduje mě to, Jacku. Nejde to pryč.
Všichni se bojí smrti.
Ale pan Gray říkal, že jsem na to zvlášť citlivá,
že se bojím dopředu. Proto mě chtěl použít.
V téhle rodině jsem posedlý smrtí já.
Vždycky to tak bylo.
Miluju tě.
Jen se bojím smrti víc, než tě miluju. A opravdu tě miluju.
Slíbil jsem si, že ti něco neřeknu.
Jsem potenciálně odsouzený k smrti.
Nestane se to zítra nebo pozítří,
ale je to v pohybu.
Takže se už nebavíme o obavách a nejasné hrůze.
Je to natvrdo, samotný fakt.
Zdá se, že za dobu,
kterou mi trvalo projít od dveří k pumpě,
jsem byl vystaven tolika chemikáliím ve vzduchu, že…
Představovat si vlastní smrt je nejlacinější, nejodpornější
a nejuspokojivější forma dětinské sebelítosti.
Jak moc tě jako kluka těšila představa vlastní smrti?
Pořád si to představuju. Když mě něco rozruší.
Představuju si přátele, příbuzné a kolegy
kolem své rakve.
Moc je mrzí, že na mě zaživa nebyli hodnější.
Dětem jde sebelítost skvěle,
takže je zřejmě přirozená a důležitá.
Je ještě něco dětinštějšího a uspokojivějšího než sebelítost.
Co vysvětluje, proč si pravidelně představuju svou smrt.
…o to jde.
Člověk se celý život s někým loučí.
Ano, ale jak se rozloučí se sebou?
- Vyplázněte jazyk. - Jacku, čekáme
na tvou přednášku.
Panasonic.
Moje děti jedí opravdu rády salám,
tak tam přidám pár koleček salámu…
Vařenou šunku nebo klobásu…
Skvěle se tak využijí zbytky.
Co děláš?
Neboj, to jsem já.
Já vím, kdo to je.
Vím, co hledáš.
Cos udělala s tou lahvičkou? Byly v ní tři tablety.
Jak víš, že jsem ji vzala?
Já to vím. Ty to víš.
Kdyby mi někdo řekl, co je Dylar, někam se dostaneme.
Máma už ten lék nebere.
Už nemáš důvod tu lahvičku schovávat.
Řekni mi, na co to je, a dám ti ji.
Tak dobře.
Nedávno jsem se vyděsil.
Měl jsem pocit, že se stane něco hrozného.
Díky bohu jsem se mýlil.
Ale účinky doznívají.
Potřebuju ten Dylar.
Jaký máš problém?
Nestačí, že nějaký mám?
Nechci se nechat oblafnout.
O to přece vůbec nejde. Prostě ten lék potřebuju.
Dáš ho mámě,
která mi myslím ukradla lyžařskou kuklu.
- Je závislá? - Víš, že to není pravda.
Rozvedete se, že jo?
Co tě to napadlo?
Spíš na gauči. Je to nepohodlné.
Mluvíme o smrti.
Bojím se jí.
Ty tablety asi nezabírají, ale mně třeba pomůžou.
I kdyby ne, nezáleží na tom, co jsou. Chci to vyzkoušet.
Není to trochu hloupé?
To se zoufalým lidem stává.
Pamatuješ, jak v rádiu říkali, že ten mrak způsobuje pocení dlaní?
A pak se ti začaly potit dlaně.
Síla sugesce způsobí,
že někdo onemocní a někdo se uzdraví.
Když tomu budu věřit, pomůže mi to.
- Vyhodila jsem to. - Ale ne. Kam?
Do lisu na odpadky.
- Kdy? - Před pár dny.
SMRT?
BOJÍTE SE SMRTI?
HLEDÁME DOBROVOLNÍKY NA TAJNÝ VÝZKUM.
Haló?
Chtěl bych koupit Dylar.
- Zbavit se strachu. - Zbavit se strachu.
Vyčistit mřížku.
Motel Roadway v Germantownu.
Pokoj číslo osm.
Výborná řeč, Jacku.
Vypil jsi hodně vody, tati.
Dnes večer na mě nečekej.
- Potřebuju auto. Mám kurz. - Vezmi si ho.
Nepotřebuju naše auto.
Ve vzduchu je chlad.
Víš, co to znamená?
Co to znamená?
Vezmi si lyžařskou kuklu.
Nevěděl jsem, že lze tolik říct o Hitlerově psu.
Elvis taky miloval psy.
Nejdřív Woodlawn, pak Muffy Dee a Champagne…
Taky Muffin. A Wendell, ale to byla kočka.
- Murray, potřebuju tvoje auto. - Dobře.
Radši ukrást než koupit.
Radši střílet než mluvit.
Jsi muž, Jacku.
Známe šílenou mužskou žárlivost.
Radši ukrást než koupit.
Radši střílet než mluvit.
Třeba je násilí forma znovuzrození.
Třeba můžeš zabít smrt.
Bolí tě srdce, nebo duše?
Já tě znám.
Jo, už tu chvíli jsem.
Jsem kuře a kulík.
Kde jsem to byl?
Co chceš?
Chci Dylar.
Co chceš?
Chci žít.
Ale umíráš.
Ale nechci.
Tak to se shodneme.
Vejít do místnosti znamená souhlasit s jistým chováním.
Není to ulice nebo třeba parkoviště.
Smysl místností je, že jsou uvnitř.
Dobrý postřeh.
Je nepsaná dohoda mezi osobou, která vstoupí do místnosti,
a osobou, do jejíž místnosti se vstupuje.
Místnost je uvnitř.
Na tom se lidi v místnosti musí shodnout.
Na rozdíl od trávníků, luk, polí a sadů.
To dává smysl.
Chceš převést stupně Fahrenheita na stupně Celsia.
Nebyl jsem vždycky takovýhle.
To jsem si říkal.
Dělal jsem důležitou práci.
Záviděl jsem si.
Smrt bez strachu je všední věc.
Můžeš s tím žít.
Tvrdíš, že smrt, jak ji známe, není
bez elementu strachu?
Lidi by se přizpůsobili?
Dylar selhal…
Váhavě.
U všech?
U všech těl.
Ale určitě to přijde.
Možná teď, možná nikdy.
Takže nakonec bude účinný lék?
Mezi námi kuřaty, zobu to jako zrní.
To jsem si právě říkal.
Kolik chceš koupit?
Kolik potřebuju?
Jsi velký chlap. Střední věk?
Popisuje to tvou úzkost?
Vidím tě jako člověka
s tmavě hnědou koženou bundou
a béžovými kalhotami.
Řekni, jak moc mám pravdu.
Naučil jsem se anglicky z americké televize.
Stěží zapomenu, co jsem tu zažil,
než jsem začal být nemístný.
Byla tu žena v lyžařské kukle…
Ale jméno mi teď uniká.
Americký sex.
Povím ti, takhle jsem se naučil anglicky.
Nedokázala jsem rozlišit slova od věcí.
Když někdo řekl „padající letadlo“,
vrhla jsem se na zem a kryla se.
Padající letadlo.
Letadlo se řítí.
- Proč jsi tady, bělochu? - Abych koupil.
Jsi velmi bílý. Víš to?
Protože umírám.
Tohle tě spraví.
- Stejně umřu. - Ale bude ti to jedno,
což je skoro totéž.
Déšť střel.
Kanonáda.
Jmenuji se Jack Gladney a přišel jsem tě zabít.
Jsem bývalý umírák, co je teď zabiják.
Znáš mou ženu, Babette.
Měla lyžařskou kuklu.
Nosila ji, aby mě nemusela líbat.
Prý je to neamerické.
Řekl jsem jí, že místnost je vevnitř.
Nevstupuj, když nesouhlasíš.
O to jde. Na rozdíl od nových pobřeží a kontinentálních desek.
Nebo…
můžeš jíst přírodní obilniny,
zeleninu, vejce…
žádné ryby,
žádné ovoce.
Nebo ovoce,
zeleninu,
živočišné bílkoviny,
žádné obilniny, žádné mléko.
Nebo…
hodně sojového mléka kvůli vitaminu B12
a hodně zeleniny na regulaci inzulinu,
ale žádné maso,
ryby nebo ovoce.
Je nekonečné množství kombinací.
Napadlo tě někdy, proč ze 32 zubů
tyhle čtyři působí tolik potíží?
Za chvíli budu mít odpověď.
Střelil tě!
Tebe taky.
Promiň.
To by mohlo představovat okraj fronty teplého vzduchu.
- Kulka se asi odrazila od mého zápěstí. - A zasáhla mě do nohy.
Jak jsi věděla, že tu budu?
Muži jsou zabijáci.
Potřebuje pomoc.
Vytáhneme ho ven.
My potřebujeme pomoc.
Proč jsi mu dával nabitou zbraň?
Myslel jsem, že jsem ho střelil třikrát, ale bylo to jen dvakrát.
A chtěl jsem…
Já nevím. Podělal jsem to.
Pak se vrátím pro Murrayovo auto.
Dusí se.
Kdo mě střelil?
Já…
Ty.
Střelil ses sám.
- A kdo střelil vás? - Ty.
Máš v ruce pistoli.
Co jsem tím chtěl dokázat?
Neovládal ses.
Nebyl jsi zodpovědný.
Odpouštíme ti.
Kdo jste, doslova?
Jen kolemjdoucí. Přátelé.
Na tom nezáleží.
Některé stonožky mají oči, některé ne.
- Aha. - Jasně.
Ti hraví delfíni
byli vybaveni vysílačkami.
Jejich putování nám může něco říct.
Jste ve vysílání!
POHOTOVOST
Držíš mu hlavu?
Zahraje si někdo tenis?
Postřelili nás!
Střelili nás.
To tady vidíme často.
Nosítka.
Jak to, že máme jen dvoje nosítka?
Inflace, upravený, skutečný příjem.
Nikdo neví, proč mořští ptáci létají do San Miguelu.
Jak se jmenujete?
Sestra Hermann Marie.
Co teď církev říká o nebi?
Je to pořád to staré nebe? Takové?
Myslíte, že jsme pitomé?
Staráme se tady o nemocné a zraněné.
Jenom to. O nebi si jděte promluvit jinam.
Tak proč máte na zdi ten obrázek?
To je pro druhé, ne pro nás.
Vy nevěříte v nebe? Jeptiška?
Když vy ne, proč bych měla já?
Kdybyste věřila, třeba my taky.
Kdyby ano, třeba byste nemuseli.
Někdo musí dělat, že věří.
Je smrt konec?
Přežije něco?
Zajímá vás, v co věřím,
nebo co předstírám?
To nechci poslouchat. To je hrůza.
- Jste jeptiška! - Chovejte se tak.
Přijdete z ulice,
přitáhnete tělo za nohu
a mluvíte o andělech na nebi.
Vypadněte!
Kdo sem přijde s řečmi o andělech, je pitomec!
Ukaž mi anděla.
Prosím!
Chci ho vidět.
Ukaž mi svatého.
Dej mi jediný chlup z těla svatého!
Náš úkol na tomto světě je věřit v to, čemu nikdo jiný nevěří.
Když tuto víru opustíme,
lidstvo vyhyne.
Proto jsme tady.
Mizivá menšina.
Kdybychom nepředstírali, že tomu věříme,
svět by se zhroutil!
Je peklo, když nikdo nevěří.
Modlíme se,
zapalujeme svíčky, prosíme sochy o dobré zdraví a dlouhý život.
Ale už brzy ne.
Ztratíte své věřící.
Třeba byste měli zkusit věřit jeden druhému.
Bude v pořádku?
Nějakou chvíli ne. Ale přežije.
Neměla jsem ti říkat o své nemoci.
Proč?
Pak bys mi neřekl, že umřeš první.
Na světě chci nejvíc ze všeho dvě věci.
Abys neumřel první
a aby se Wilder nikdy nezměnil.
Jednou jsem tě skoro poprosil, aby sis na milování vzala nákotníčky.
A proč ne?
Aby sis nemyslela, že je něco špatně.
Co mají velbloudi v hrbu? Jídlo, nebo vodu?
Záleží na tom, jaký druh, s jedním nebo se dvěma hrby.
Dvojhrbí mají v jednom jídlo a v druhém vodu?
Důležité je, že velbloudí maso se považuje za lahůdku.
Ne aligátoří?
Nemyslíš lamy?
Kdo dovezl velbloudy do Ameriky?
Murray říká, že jsme křehké bytosti obklopené nepřátelskými fakty.
- V Bolívii mají cín. - V Chile měď a železo.
Jsem jediná, koho znám, kdo má rád středy.
Došlo nám mléko.
…ústav tvrdí, že příští světová válka se povede kvůli soli.
Překvapení neberou konce.
Je mi smutno z nás a divné role, již hrajeme ve svých vlastních pohromách.
Ale z nějakého úporného pocitu obrovského krachu
si dál vymýšlíme naději.
A tady čekáme.
Spolu.
BÍLÝ ŠUM
Překlad titulků: Vít Bezdíček