Гаразд, зйомка.
Не сприймайте аварію у фільмі як акт насилля.
Ні, ці зіткнення — частина давньої традиції
американського оптимізму.
Підтвердження традиційних цінностей і переконань.
Прославляння.
Сприймайте ці аварії як День подяки
чи День незалежності.
У ці дні ми не поминаємо мертвих і не радіємо дивам.
Ні, це дні світського оптимізму.
Самопрославляння.
Кожна автокатастрофа має бути кращою за останню.
Постійно вдосконалюються засоби, навички,
подолання викликів.
Американський режисер каже: «Я хочу, щоб ця вантажівка
зробила подвійне сальто в повітрі й випустила вогняну колю
діаметром 11 метрів».
Фільм відходить від складних людських пристрастей,
щоб показати нам дещо природне, дещо гучне, полум'яне й просте.
Візьміть будь-яку аварію будь-якого американського фільму.
Це визначна мить,
як старомодний трюк із польотами
чи ходінням на крилах.
Постановники цих аварій
здатні впіймати мить безтурботності, безпечної радості,
якої аварії в іноземних фільмах ніколи не досягнуть.
Ви спитаєте: «А як же кров і скло?
Скрип гуми й понівечені тіла,
відтяті кінцівки? Де тут оптимізм?»
Дивіться повз насилля, скажу я вам.
І ви помітите неймовірний дух невинності й радості.
БІЛИЙ ШУМ
Вітання першокурсникам!
ХВИЛІ Й РАДІАЦІЯ
Є питання — звертайтеся.
Вітаю. Першокурсники, підходьте.
Привіт! Ласкаво просимо!
-Їдьмо. Ми припаркувалися другим рядом. -Не квап мене.
Сьогодні жахливі корки.
Ти ж не плануєш допомагати мені вселитися? У мене все є.
-Привіт, друже! -Ми самі.
Повірити не можу, що ти сказав це моєму сусіду.
Ти його навіть не знаєш. Не розповідай йому про мене.
Ти вже тричі перев'язувала.
Мені не подобається.
КОЛЕДЖ-НА-ПАГОРБІ
Насолоджуймося цими безцільними днями, поки можемо.
-Шкода, що ти не прийшла. -Куди?
Це день універсалів.
Я знову пропустила? Ти ж мав мені нагадати.
Це було неперевершено.
Вони простяглися повз музичну бібліотеку
й до автомагістралі.
Ти знаєш, що мені треба нагадувати.
-Приїдуть наступного року. -Сподіваюся.
Я усвідомив, що почав програму гітлерівських досліджень у 1968 році.
Я був свідком цього 16 років.
Мені байдуже до універсалів. Я хотіла побачити людей.
Які вони цього року?
Жінки в картатих спідницях і в'язаних светрах.
Я так і знала. А чоловіки в жокейських піджаках.
Що таке жокейський піджак?
Вони призвичаїлися до грошей.
Вони щиро вірять, що це все їхнє. Вони аж сяють.
Я не уявляю смерті за такого рівня прибутків.
Може, смерті, у нашому розумінні, немає. Це лише передача документів.
-Як астронавти літають? -Вони легші за повітря.
Це неможливо, там немає повітря.
-У нас теж універсал. -Маленький і бордовий.
-Я думала, у космосі холодно. -З іржавими дверима.
-Космос? -Універсал.
Це називається сонячна королла. Казали в прогнозі погоди.
-Я думала, що «Королла» — це машина. -Усе — машина.
Де Вайлдер?
Вайлдере, ти голодний?
У космосі холодно?
Досі граєшся з в'язнем?
-Загнав його в глухий кут. -Кого він убив?
-Він був під тиском. -Скількох застрелив?
-П'ятеро. -П'ятеро людей?
Не рахуючи патрульного, бо це сталося пізніше.
Я не такий обід для себе планувала.
Я думала — йогурт і пшеничні зародки.
Де ми це вже чули?
-Мабуть, тут. -Ти постійно купуєш те, чого не їси.
Стеффі, козоріг…
Бабетт думає, що якщо купуватиме, то зрештою з'їсть.
Нам подобаються її звички.
Якщо хтось має проявити дисципліну в дієті, то це я.
…на вашу користь у прибуткову компанію.
-Що пищить? -Детектор диму.
-У нас пожежа? -Або батарейка здохла.
Так, Джеку, діва, ти пливеш проти течії.
Більшість пожеж стається через несправну проводку.
Не можна просто так сказати цю фразу.
-Ти накопичуєш майно. -Я заміню.
Він намагається не слухати, але таємно хоче.
Це як любов і ненависть разом.
Він знав, кого вбивав, чи це були незнайомці?
-Повні незнайомці. -Він чув голоси?
-По телевізору. -І що вони казали?
Вони сказали йому ввійти в історію, але я сумніваюся.
Айрон-Сіті має невелике медійне покриття.
Я прийму душ,
поїдемо в ТЦ, а тоді в мене заняття з йоги.
Я не знала, що в нас є чипси.
Вона ж уже приймала сьогодні душ.
Можна мені одну? Ні, дві.
Я дам тобі три,
бо ти попросиш ще.
Може, ні.
«Ділар».
-Чим ти хочеш зайнятися? -Чим ти хочеш зайнятися?
Я хочу найкращого для тебе.
Для мене найкраще — догоджати тобі.
Але ти догоджаєш мені, дозволяючи догоджати тобі.
Не може чоловік дбати про свою партнерку?
Я твоя партнерка, коли ми граємо в теніс.
До речі знову треба почати.
В інших випадках я твоя дружина.
Почитати тобі?
Першокласна ідея.
Тільки не обирай нічого такого,
де чоловіки всередині жінок чи входять у жінок.
-Добре. -Ми не лоббі й не ліфти.
«Я хотіла його в собі».
Начебто він міг повністю залізти,
заповнити бланк, поспати, поїсти й так далі.
Мені байдуже, що вони роблять, якщо не входять.
Життя прекрасне, Джеку.
Чого ти раптом про це?
Просто мусила сказати.
Я хочу померти першою.
Говориш, наче прагнеш цього.
Життя буде нестерпно сумним і самотнім без тебе.
Особливо, коли діти підростуть і житимуть деінде.
Поки що все гаразд.
Поки діти тут. Ми їм потрібні.
Чудово мати дітей поруч, але коли вони виростуть і роз'їдуться,
я хочу піти першим.
Ні, Джеку.
Твоя смерть залишить прірву в моєму житті.
Я балакатиму з кріслами й подушками.
Твоя смерть буде більшою за прірву.
-Що є більше за прірву? -Це як чорне й біле.
Твоя смерть буде глибоченною…
-Як безодня. -Не будь козлом.
Твоя смерть залишить величезну діру в моєму житті.
-Не те, що моя у твоєму. -Ти будеш у нормі.
Ти подорожуватимеш і житимеш новим і цікавим життям.
Я сидітиму в кріслі в костюмі, який одягав на твій похорон.
Ти помиляєшся. І ти не хочеш першим помирати.
Ти не хочеш бути сам,
але не хочеш помирати більше, ніж не хочеш бути сам.
Маю надію, ми обоє житимемо вічно.
Немічні, беззубі,
з пігментними плямами, галюцинаціями.
Хто це вирішує?
Хто там?
Хто ти?
Коли люди безпомічні й налякані, їх приваблюють магічні постаті.
Магічні постаті.
Епічні чоловіки,
які лякають і становлять загрозу.
Можете розповісти про план Стафенберга від 20 липня,
щоб убити Гітлера?
Усі плани ведуть до смерті.
Така природа плану.
Політичні плани,
плани терористів, коханців,
плани оповідей,
плани, що є частиною дитячих ігор.
Щоразу коли ми плануємо, ми на крок ближче до смерті.
Це наче угода, яку всі мусять підписати…
ті, хто вигадують план,
і об'єкти плану.
Дай подивлюся.
Віддай.
Найцікавіший феномен.
Стежте за язиком.
«Завтра вівторок».
Завтра не вівторок. Завтра середа.
Але «Завтра вівторок».
«Завтра вів…» Ну…
«Я їм картопляний салат».
Буду вдячний, якщо про ці уроки ніхто не знатиме.
Ви, мабуть, не знаєте,
але я одна з найвидатніших постатей
у дослідженні Гітлера в Північній Америці.
Я ДЖ Е К Ґледні.
Викладаю історію нацизму в Коледжі-на-Пагорбі.
Тож, самі розумієте,
мені дуже соромно, що я не знаю німецької.
Може, це пояснює темні окуляри, але…
краще не аналізувати.
Як бачите,
щось у мене відбувається між задньою частиною язика й губами.
Зрештою я вимагаю від студентів бодай рік вивчати німецьку.
Потреба виникла, бо конференція про Гітлера
буде тут, у Коледжі-на-Пагорбі навесні,
запрошені науковці з усієї Німеччини.
Думаєте, нам вдасться пришвидшити вивчення азів мови до того часу?
Я ще вчу плавати під вітрилом.
«Клінекс Софтік», ваша вантажівка блокує вхід.
Як цікаво.
Такі є в Нью-Йорку.
Аромат хліба з печі
в поєднанні з видом закривавленого чоловіка,
який поїдає свіжу телятину, захоплює.
Мюррею Зюскінде, це моя дружина Бабетт.
Мюррей приїхав цьогоріч у коледж із Нью-Йорка.
Його спеціальність — живі ікони.
У вас вражаючий чоловік, місіс Ґледні.
Ніхто в жодному університеті в цій країні не скаже й слова про Гітлера,
не кивнувши в бік ДЖ Е Ка, буквально й метафорично.
Він Джек у реальному житті.
Гітлер тепер — це Гітлер Ґледні.
Я захоплююся тим, що ви з ним зробили. Я хочу так з Елвісом.
-Мій бруд. -Бруд є бруд.
Хто ці діти? Ваші?
Це Деніз…
«Гаряче» й «холодне» — це слова. Ми мусимо вживати слова.
-Потрібен засіб для скла. -Не можна просто бурчати.
Це Генріх…
…сьогодні ще більше мертвих…
-І Стеффі… -Треба закип'ятити воду…
…мої з першою і третьою жінкою.
-Деніз… -На Нептуні дощить діамантами.
…дочка Бабетт від другого чоловіка.
Вайлдер наш. Ми четверті в кожного.
Французи їдять залози.
Сім'я — колиска світової дезінформації.
Мусить бути щось у сімейному житті, що провокує фактичні помилки.
Факти загрожують нашому щастю і безпеці.
Це надмірна близькість, шум і жар буття.
«Тегрін», «Денорекс», «Сельсан Блу».
Волосся вашої дружини просто диво.
Так і є.
-У неї важливе волосся. -Думаю, я вас розумію.
-Маю надію, ви цінуєте цю жінку. -Звісно.
Таку жінку не просто знайти.
Я знаю.
Це викликає рак у піддослідних тварин, якщо ти не знала.
Ти хотіла, щоб я жувала гумку без цукру. Це твоя ідея.
На пачці попередження не було.
Потім попередження додали, я не вірю, що ти не бачила.
Я або жую гумку із цукром і штучними барвниками,
або я жую гумку без цукру, яка шкодить щурам. Обирай.
Не жуй узагалі. Ти про це не думала?
Деніз.
Стеффі.
-Я або жую гумку, або палю. -Чому не одне й друге?
Ти ж цього хочеш, так?
Усім треба робити те, що хочеться?
Хіба що нам заборонено через наш вік і зріст.
Ви здіймаєте бучу з нічого.
Мабуть, так. Не зважай. Просто попередження на пачці.
-Це ж щури. -Гризуни, з яких жодної користі.
І хочеться вірити, що вона жує лише дві на день,
зважаючи яка вона забудькувата.
Що я забуваю?
Усе гаразд. Не зважай.
Що я забуваю?
«Санні Ділайт».
-Ліоне! Петрушка! -79!
Дозвольте допомогти.
У шостому ряду розсипалися пластівці.
Перепрошую, у четвертому.
Ти вкрала мою кепку.
Віддай…
Перепрошую. «Лакі Чармс».
Скажи Деніз, що тобі шкода.
Пізніше. Нагадай мені.
Вона чудова дівчина
й хоче бути тобі старшою сестрою. І подругою, якщо дозволиш.
Не знаю, як щодо «подруги». Вона командує мною.
Ти перепроси й віддай їй книгу.
Це медичний журнал. Вона постійно його читає. Дивно.
-Принаймні читає. -Там лише списки ліків.
-Хочеш знати, чому вона його читає? -Чому?
Бо хоче дізнатися
побічні ефекти того, що вживає Бабетт.
А що вживає Баб?
Не мене питай, спитай Деніз.
-Звідки ти знаєш, що вона щось вживає? -Спитай Деніз.
-Може, спитаю Баб? -Спитай Баб.
Я знаю, що забуваю речі, але не знала, що це так очевидно.
Ні.
Я набираю номер і забуваю, кому дзвоню.
Я іду в крамницю і забуваю, що хочу купити.
Ми всі забуваємо.
Іноді я називаю Стеффі «Деніз».
Я забуваю, де припаркувала машину.
Мені байдуже, що кажуть дівчата. Це не та жуйка, що я жувала.
Це вже занадто.
-Може, це щось інше. -Тобто?
Може, ти приймаєш щось, окрім жуйки.
Звідки в тебе ця ідея?
Від Стеффі.
-А в Стеффі звідки? -Деніз.
І що Деніз, через Стеффі, каже я нібито приймаю?
Я хотів спитати тебе, перш ніж спитаю її. Ми все одне одному розповідаємо.
Я нічого не приймаю, що впливає на мою пам'ять, Джеку.
Ці дні я хочу запам'ятати.
Усі забувають. Подій надто багато.
Моє життя або/або.
Або я жую звичайну жуйку, або жуйку без цукру.
Або я жую жуйку, або палю. Або я палю, або набираю вагу.
Або я набираю вагу, або я бігаю вгору-вниз сходами стадіону.
Схоже на нудне життя.
Сподіваюся, воно триватиме вічно.
-Ти вже п'єш каву? -Ні.
Баб п'є, коли повертається із занять.
У неї складний клас. Кава її розслабляє.
Тому це так небезпечно.
Чому небезпечно?
Усе, що розслабляє, — небезпечно.
Що робитимемо з Баб?
Вона не пам'ятає про пігулки, які приймає.
Ми не знаємо, чи вона щось приймає.
Я бачила порожню пляшечку в смітнику під умивальником.
-Звідки знаєш, що це її? -Я бачила, як вона викидала.
Там була назва.
-«Ділар». -«Ділар»?
«По одній кожні три дні»,
наче це небезпечно чи викликає звикання.
-Що у твоїй книзі написано про «Ділар»? -От власне.
Нічого. Я шукала.
Там є чотири покажчики.
Мабуть це нові ліки або випускаються під іншою назвою.
-Перевірити? -Ні, я дивилася.
Якщо дістанемо пігулку, може вдасться зробити аналіз?
Я не хочу перегинати палицю.
-Може, подзвонимо її лікарю? -Усі приймають ліки.
-Усі іноді щось забувають. -Не так, як моя мама.
-Я завжди все забуваю. -Що ти приймаєш?
Ліки від тиску, стресу, алергії…
Очні краплі, аспірин.
Я подивилася у твоїй аптечці. Думала, може, там є пляшечка.
-«Ділару» немає? -Ні.
Може, вона припинила?
Чому ти не віриш, що щось не так?
Ми мусимо дозволити одне одному мати таємниці.
Вона ховає книги про окультизм на горищі.
Я їх знайшла.
І не думаю, що вона ходила на заняття з йоги.
Чому ти так кажеш?
Вона повернула праворуч, а не ліворуч на знаку «стоп».
-Може, вона обрала мальовничішу дорогу. -Це теж ліворуч.
Швидше. Є відео падіння літака.
…маневр під назвою Кубинська вісімка…
Це тренувальний літак на авіашоу в Новій Зеландії.
Покажуть ще раз.
…не вистачило місця.
Літак упав на полі поруч із корпорацією «Болл»…
Нікого з тисяч глядачів не допустили на територію…
-Давайте подивимося ситком. -Ні!
…схоже, Ф-86 наближався, але не досить далеко чи швидко.
Баб?
Я наче падав крізь себе.
Наче серце зупинилося.
Тут з нами був хтось. Щось.
Це нормально.
Це нормально, що достойні люди з благими намірами цікавляться
катастрофами, коли бачать їх по телевізору.
Ми не здатні зосередитися.
Нам потрібна катастрофа, щоб припинити бомбардування інформацією.
-Потік інформації. -Невпинний.
Слова, картинки, числа, факти…
Лише катастрофа привертає увагу.
Ми їх хочемо. Вони потрібні.
Ось тут вступає Каліфорнія.
Болотяні гірки, займання кущів…
Якби я приніс тобі пігулку…
Пігулку? Типу… пігулку?
Так, пігулку.
-Ти б могла зробити аналіз? -Джеку.
-Чому ти мене питаєш? -Ти розумна.
Ми всі розумні. Хіба не зрозуміло?
Я розумна, ти розумний.
-Альфонс розумний. -Каліфорнія на це заслужила.
Каліфорнійці винайшли поняття стилю життя.
Лише за це на них чекає прокляття.
-Джеку… -Ніхто не каже, що я розумний.
Мене називають проникливим. Кажуть, що я натрапив на щось велике…
Кажете, що практично всі захоплюються телекатастрофами.
-Де пігулка? -Її ще треба знайти.
-Джеку. -Це добре чи погано?
-Мій досвід є надбанням усіх. -Це погано.
Ти колись чистив зуби пальцем?
Потрібна допомога,
хочу очолити дослідження про Елвіса Преслі.
Що каже Альфонс?
Здається, Коцакіс має першочергове право.
Коцакіс був у Мемфісі, коли помер Король.
Він брав інтерв'ю у його оточення…
Ти срав на унітазі без кришки?
Чудовий, смердючий чоловічий туалет…
Для Коцакіса Елвіс — просто Елвіс. А для мене Елвіс — мій Гітлер.
Як я можу допомогти?
Прийди до мене на лекцію в обід,
це б додало їй значущості.
Твій престиж, фізична присутність. Це багато означає.
Відливання на сніг для мене фетиш.
Це те, чого ми не вчимо. Унітази без кришки, відливання в раковину,
культура громадських туалетів.
Я відливав у раковини по всій західній Америці.
Я перетнув кордон, щоб відлити в раковини Манітоби й Альберти.
Вам колись жінка здирала шкіру зі спини?
-За кілька днів після засмагання? -Коко-Біч, Флорида. Фантастика.
Другий чи третій найкращий досвід у житті.
-Вона була гола? -До пояса.
Звідки?
ТОКСИЧНІ ХІМІКАТИ
ЗАЙМИСТЕ НЕ ПАЛИТИ В МЕЖАХ 15 М
Його мама знала,
що Елвіс помре молодим?
Вона говорила про вбивць.
Говорила про «життя».
Життя зірки такого штибу й величини.
Хіба життя не має рано ставити тебе на місце?
У цьому й суть, правда ж?
Є правила, вказівки.
Є в мене думка про матерів.
Матері справді знають.
Фольклор має рацію.
Гітлер обожнював маму.
Він перший з дітей Клари, який вижив.
Елвіс і Ґледіс любили гладити одне одного.
Вони спали в одному ліжку до його фізичної зрілості.
Вони сюсюкалися одне з одним.
Гітлер був ледачою дитиною.
У його табелі було повно «незадовільно».
Ґледіс переймалася, що він сновида.
Вона кидалася на всіх дітей, хто з нього насміхався.
Ґледіс щодня водила Елвіса до і зі школи.
-Вона захищала його у вуличних бійках. -Але Клара любила його.
Розбещувала його.
Давала йому увагу, якої не давав батько.
Елвіс довіряв Ґледіс. Він приводив дівчат познайомитися з нею.
Гітлер написав вірш про свою маму.
Він брав уроки гри на піаніно, малював ескізи музеїв і вілл.
Коли Елвіс пішов в армію, Ґледіс захворіла, у неї розвинулася депресія.
Гітлер — мамин синочок.
Елвіс не міг надовго розлучитися з Ґледіс.
Коли їй стало гірше, він не відлучався з лікарні.
Коли його мама серйозно захворіла,
Гітлер поставив ліжко в кухні, щоб бути ближче до неї.
Елвіс був у розпачі, коли померла Ґледіс.
Він готував, прибирав, плакав на могилі.
-Тулився до неї в домовині. -Упав у депресію, жалів себе.
І далі сюсюкав.
До кінця життя Гітлер не міг терпіти…
…смерть Ґледіс спричинила фундаментальну зміну…
…помер біля різдвяної ялинки.
-…світогляд Короля. -Пізніше…
Елвіс почав відходити…
…глибокий сум…
…у стан власної смерті.
Гітлер поставив портрет матері у квартирі в Оберзальцбергу.
Він почав чути дзвін у лівому вусі.
Елвіс виконав умови договору.
Надмірність,
виснаження, саморуйнування, гротескна поведінка.
-Фізичне здуття живота… -Сучий син.
…травми мозку, з власної провини.
Він застовпив собі місце легенди.
Він підкупив скептиків, померши рано, жахливою і марною смертю.
Ніхто тепер йому не перечить.
Його мама, мабуть, бачила це все, як на 19-дюймовому екрані,
задовго до своєї смерті.
Уявіть Гітлера
наприкінці,
у Фюрербункері, під палаючим містом, як у пастці.
Він озирається на ранні дні своєї влади,
коли збиралися натовпи.
Натовпи людей, які займали подвір'я,
співали патріотичних пісень,
малювали свастику на стінах, на свійських тваринах.
Натовпи приходили до його вілли в горах.
Натовпи прагнули почути його промови.
Еротично заряджені натовпи,
маси, яких він якось назвав, своєю єдиною нареченою.
Їх гіпнотизував його голос,
партійні гімни, паради з факелами. Але хвилинку!
Це все нам знайомо, правда?
Майже звична ситуація.
Натовпи приходять, захоплені,
тісняться,
люди в очікуванні емоцій. Типова ситуація?
Нам усім вона відома.
Ми були частиною таких натовпів.
Але в цих натовпах, мабуть, було щось інше. Що ж саме?
Я прошепочу це жахливе слово
з давньоанглійської,
давньогерманської,
давньоісландської.
Смерть.
Ці натовпи збиралися в ім'я смерті.
Вони вшановували мертвих.
Та не тих, що вже померли.
Майбутніх мертвих.
Живих мерців посеред нас.
Процесії, пісні, промови, діалоги з мертвими,
декламування імен померлих.
Вони хотіли бачити багаття і палаючі колеса,
тисячі приспущених у жалобі стягів,
тисячі плакальників в уніформі.
Там були шеренги й ескадрони, химерні декорації,
криваві банери й чорне вбрання.
Натовпи збиралися, щоб утворити щит проти власної смерті.
Стати натовпом означає витіснити смерть.
Випасти з натовпу означає ризикувати померти як особистість,
зіткнутися зі смертю сам на сам!
Саме із цієї причини збиралися натовпи.
Це була їхня мета.
ПОВІТРЯНО-ТОКСИЧНЕ ЯВИЩЕ
Нехай дні будуть безцільні.
Нехай пори року йдуть своїм ходом.
Не прискорюй подій за планом.
Агов. Що ти там побачив?
По радіо сказали, що вагон-цистерна зійшов з рейок.
Перевернувся, і щось пробило в ньому діру.
Там дим. І він мені не подобається.
Який дим?
-Бачиш пожежні машини чи… -Вони там усюди.
Тільки не наближаються.
Мабуть, це дуже токсична чи займиста речовина.
-Він сюди не дійде. -Звідки ти знаєш?
Просто не дійде.
Але не стій на виступі даху. Баб хвилюється.
Гадаєш, скажеш, що Баб хвилюється, і я перестану з відчуття провини?
А скажеш, що ти хвилюєшся, і я далі це робитиму?
Зачини вікно.
Ти зробила домашнє завдання?
Ти бачив перисту хмару з горища?
-Це не хмара. -Нам доведеться поїхати?
-Звісно, ні. -Звідки ти знаєш?
Просто знаю.
А як щодо витоку в школі?
-Ми евакуювалися. -Це було в приміщенні. А це надворі.
Вони повітродувками покривають витік.
Чим покривають?
Не знаю, щоб знешкодити витік.
-Це не пояснює їхніх дій. -Не дають поширитися.
-Коли вечеря? -Не знаю.
Якщо витік пошириться, він дійде сюди.
-Не дійде. -Звідки ти знаєш?
Бо не дійде!
По радіо кажуть, що це периста хмара, але це не так.
-Так само каже тато. -А що це?
Наче безформна штука, що росте. Темний, чорний дим.
Чому ж вони кажуть, що це хмара?
Ефірний час цінний…
А сказали, що це за хімікат?
Називається Ніодин Д.
Ми бачили про нього фільм у школі.
-І чим він шкідливий? -Про тих щурів?
Не знаю, як він впливає на людей.
У щурів розвивалися злоякісні пухлини.
Так було у фільмі. А що кажуть по радіо?
Подразнення шкіри й пітні долоні.
-Пітні долоні в щурів? -Я про радіо, а не фільм.
За новими даними — нудота, блювання і задишка.
-Радіо чи фільм? -Обидва.
-Він сюди не дійде. -Звідки ти знаєш?
Бо не дійде. Сьогодні безвітряно.
Вітер у цю пору року дме туди, а не сюди.
-А якщо подує сюди? -Не подує.
-А якщо цього разу подує? -Чого б це?
-Закрили частину траси. -Звісно.
-Чому? -Навіщо це їм?
Бо так треба. Це застережний захід.
-Так вони полегшать рух… -Стривай, Гелен. Джек тут.
Стовери кажуть, що з танкера вилилося 132 000 л.
Її доньки скаржаться на пітні долоні.
Було уточнення. Вони мали б блювати.
Хтось блює?
Гаразд. Дякую, Гелен.
Дзвони. Стовери напряму контактували з метеоцентром біля Ґласборо.
Вони вже не кажуть, що це периста хмара.
А як вони тепер кажуть?
Чорна летюча хмара.
Це вже точніше. Вони вже знають, що із цим робити. Це добре.
Очікується, що з Канади рухається повітряна маса.
З Канади завжди рухається повітряна маса.
Це правда. Нічого нового.
Оскільки Канада на півночі, чорна хмара рухатиметься на південь,
вона пройде досить далеко від нас. Коли їстимемо?
Може, варто більше хвилюватися через хмару.
-Я знаю, ми не хочемо лякати дітей… -Нічого не станеться.
Я знаю, що нічого не станеться, ти знаєш, що не станеться,
але треба про це подумати, про всяк випадок.
Як ми знатимемо, коли небезпечно?
Такі речі трапляються з людьми, які живуть у сільській місцевості.
Суспільство налаштоване, на жаль,
так, що саме бідні й неосвічені
страждають від впливу природних і техногенних катастроф.
Це сумно.
Ти колись бачила професора коледжу, який би гріб уздовж дороги
в якійсь із телеповеней?
-Чому ти хочеш рано вечеряти? -Я пропустив обід.
-Приготувати курку чилі? -Перший клас!
-Де Вайлдер? -Я не знаю.
-Я випрасувала твою мантію. -Дякую.
-Ти заплатив за телефон? -Не можу знайти квитанції.
Я заплатив за газ та електрику.
Подумаймо трішки про хмару.
А якщо вона небезпечна?
Усе у вагонах-цистернах небезпечне.
Але наслідки переважно довготривалі.
-Ми помремо пізніше? -Ми не помремо. Не від цього.
Треба лише триматися подалі.
Тоді не забуваймо про це.
Ось Вайлдер.
Баб готує курку чилі.
Вони називають її чорною летючою хмарою.
-Так і Стовери сказали. Це добре. -Чому це добре?
Я сказав твоїй сестрі, що тепер вони тверезо оцінюють ситуацію.
Підстрахуєш мене?
Добре.
Вона досі там висить.
Наче вкорінилася.
Простеж, щоб Вайлдер не добрався до азбесту.
То кажеш, що вона сюди не дійде?
Я за голосом чую, що ти знаєш те, чого не знаю я.
То вона дійде сюди чи ні?
Ти хочеш, щоб я сказав, що не дійде, і тоді ти кинеш у мене свої дані.
-Ходи сюди, друже. -Що кажуть?
Вона не спричиняє нудоти, блювання,
задишки, як казали раніше.
А що спричиняє?
Прискорене серцебиття і відчуття дежавю.
Дежавю? Облиш.
Впливає на частину мозку, що відповідає за фантазію.
-Я в це не вірю. -Це ще не все.
Вони вже не називають це чорна летюча хмара.
-А як називають? -Повітряно-токсичне явище.
Назви не мають значення. Важливе розташування.
Воно там. Ми тут. Вайлдере!
Велика повітряна маса рухається з Канади.
-Ми це знали. -Це не означає, що це неважливо!
Може, так, а може, ні. Це залежить.
Погода змінюється.
А ми не зарано вечеряємо сьогодні?
Що для тебе рано?
Бо ми хочемо із цим закінчити?
Із чим закінчити?
-Якщо щось станеться. -Наприклад?
Дуже смачно, Баб. Ти не їси, люба.
-Деніз, з тобою все добре? -Вона проявляє застарілі симптоми.
Стеффі, можеш…
-Баб, передаси кукурудзу? -Звісно.
Дуже дякую.
-Тобі вже краще? -У цих перців чудовий…
-Здається, це з пожежної частини. -Що на десерт?
Хмара смертельних хімікатів.
Усім жителям евакуюватися.
Хмара смертельних хімікатів.
Усім жителям…
Просять евакуюватися.
Це була лише пропозиція чи це обов'язково?
Говорили пожежники…
Іншими словами, у тебе не було нагоди
помітити відтінки інтонації.
Через сирени.
Голос говорив типу:
«Усім жителям евакуюватися. Хмара смертельних хімікатів.
Хмара смертельних хімікатів».
Усе гаразд.
Джеку, залиш!
Хтось бачив мою балаклаву?
НЕ ІЗ ЦЬОГО СВІТУ ІСТОРІЯ ОКУЛЬТИЗМУ
-Я не знайшла балаклави. -Навіщо тобі балаклава?
Їх беруть у таких ситуаціях.
Люди марнують стільки енергії.
Не знаю, чи нам потрібна рослина, але…
-Усі тут? -Щось таке.
Усі вже поїхали.
Ми спізнилися.
Жителям Блексміта рекомендовано пройти
до четвертої зони обслуговування, а звідти
до ресторану «Кунг Фу Пелес».
Це там, де ставки з ліліями й живими оленями?
Саме так.
-Куди ми їдемо? -Нам скажуть.
-Поставиш мій мікс? -Пізніше, люба.
Це була тепла зима чи холодна?
-Порівняно із чим? -Не знаю.
Якщо ви із заходу.
-Прямуйте… -Це нам.
…до табору бойскаутів Деффоділ.
де працює «Червоний хрест».
-Вам дадуть сік і каву. -Добре, у нас є план.
Це автострада 10 після представництва «Форд»…
От чорт.
…між межею округів та автомагістраллю 5. Нас просять наголосити,
щоб ви не намагалися знайти притулок поза визначеними місцями…
Уся суть сера Альберта Ейнштейна…
Стане легше, коли виїдемо на чотири смуги.
Не можна стояти на сонці.
Він сказав «якщо».
А люди в «Краун Вікторія» не налякані.
Вони сміються.
Ці не сміються.
-Де? -У «Кантрі Сквер».
Вони в розпачі.
Яка різниця, що роблять люди в інших машинах?
-Я хочу знати, чи мені боятися. -На цю мить ще невідомо.
-Так я боюся ще більше. -Не бійся.
Ніхто не їде назустріч.
Мабуть, поліція заблокувала…
Де поліція? Вони нас кинули напризволяще?
Вони поруч.
Чого вони в магазині під час повітряного явища?
Бо розпродаж.
-Може, вони знають те, чого ми не знаємо. -Може, там немає виходу.
Може, це дощ із Ніодину Д.
Таке можливо?
Ті, хто в приміщенні, мають там і залишатися.
-Навіщо вони це кажуть? -Нам сказали їхати.
…залишайтеся на місці.
Якщо ви вже евакуювалися, негайно знайдіть притулок.
Повторюю: якщо ви в приміщенні, залишайтеся на місці.
Якщо ні, органи влади просять вас негайно зайти в приміщення.
Вони нас об'їжджають, тату.
Теоретично це незаконно…
Баб приготувала курку чилі на вечерю.
Татову улюблену.
Тато казав не хвилюватися, бо хмара до нас не дійде,
але це була не хмара, це було повітряно-токсичне явище.
Ми поспіхом спакувалися. Побігли до машини,
щоб усвідомити, що ми запізно евакуюємося.
Це все, що було?
Дощ барабанив по даху нашого універсалу. Кап-кап.
Виїхавши із затишного садочка, ми застрягли в корку.
Тато шукав інформацію по радіо.
Машини вишикувалися на автостраді, як доміно з фарами.
Ми проїжджали шокованих людей.
Між попутниками утворився мовчазний зв'язок.
А тоді аварія.
Машина перевернулася на дорозі.
-Люди кинулися їм на допомогу. -Бідні люди.
Нам махали, а ми лише дивилися зі співчуттям і трепетом.
Що це?
Їдь, Джеку.
Я бачив, що в тебе горло стиснулося. Ти щось ковтнула.
Просто льодяник. Дивися на дорогу.
Кладеш льодяник у рот
і одразу ковтаєш, не смокчучи?
Що ковтаю? Він у мене в роті.
Ти щось ковтнула. Я бачив.
Просто слина, я не знала, що з нею робити.
Їдь, добре?
Ситуація доволі страшна.
-Я так думаю. -О так.
Ми маємо справу з дуже небезпечним хімікатом.
Він може завдати шкоди багатьом.
Ви знаєте, скільки людей у Ґласборо
евакуювали?
-У нас закінчується пальне. -Я гадки не маю.
-У баку є запас. -Як може бути запас?
Так побудований бак. Щоб не закінчилося пальне.
Якщо будемо їхати, пальне закінчиться.
Ми не будемо їхати вічно.
-А як знати, коли зупинитися? -Коли побачиш автозаправку.
Дивіться.
Тут нікого нема.
Працює.
Тату, ти не заплатив.
Там нікого не було.
Ти міг залишити гроші на стійці.
Я поспішав.
-Я надішлю їм чек. -Так, але, мабуть, не надішлеш.
А що буде, якщо собаки заразяться?
-Нічого не буде. -Звідки ти знаєш?
-Спитай Джека. -Спитай Генріха.
Може, і правда. На щурах тестують те, що можуть підчепити люди,
тобто ми чіпляємо ті самі хвороби.
Собак би не використовували, якби знали, що нашкодять їм.
-Чому ні? -Бо собака — ссавець.
-Як і щур. -Щур — шкідник.
-Загалом, щур — гризун. -Це теж шкідник.
-Тарган — шкідник. -Тарган — комаха.
Щоб знати, треба полічити ніжки.
-Усе одно шкідник. -А тарган…
Сім'я — світова колиска дезінформації.
…вони як таргани, хоч обоє шкідники.
Оскільки щур і людина можуть захворіти на рак, а тарган — ні.
Вона хоче сказати, що двоє істот-ссавців
мають більше спільного, ніж двоє істот-шкідників.
Тобто щур не лише шкідник і гризун, а й ссавець?
От чорт.
Можна дивитися і дивитися.
-Дай подивлюся. -Я теж.
Діти, діліться. Прошу.
-Ми ділимося! Ні…Я перша, а тоді… -Ні, діліться. По-справжньому.
Вітаємо в таборі Деффоділ.
Я чула, що вранці ми зможемо повернутися додому.
Я не знаю, чи хочу додому.
У нас гостює свекруха.
-Це як перепочинок. -Я чув, це триватиме два тижні.
Уряд знає більше, ніж каже.
Звіти надходять швидко.
Вони нічого не кажуть.
Вертоліт влетів у токсичну хмару й зник.
Цьому може бути принаймні сім пояснень.
Я знаю шість, яке сьоме?
Не знаючи тих твоїх шести…
Собаки з Нью-Мексико,
їх спустили парашутами на галявину вночі.
Це наші герої.
«Відомий у світі інститут використав гіпноз,
щоб сотні людей пригадали своє попереднє життя
будівничих пірамід, студентів за обміном та іншопланетних істот.
"Лише за минулий рік, — стверджує гіпнотист, —
ми допомогли сотням повернутися в минулі життя"…»
Мабуть, розбризкували кальциновану соду на великий витік.
Цього замало й запізно.
Я думаю, що на світанку в повітря піднімуть кукурудзяники
й бомбардуватимуть токсичну хмару кальцинованою содою,
щоб розчепити її на мільйон нешкідливих хмарок.
Кальциновану соду або карбонат натрію
використовують у виробництві скла, кераміки, мийних засобів і мила.
А також для виробництва бікарбонату соди,
яку, упевнений, не один з вас споживав після ночі в місті.
То вам, мабуть, цікаво, що таке цей Ніодин Д,
про який ми чуємо.
Я радий, що ви спитали.
У вигляді порошку він безбарвний, без запаху й неймовірно небезпечний.
Двоє мародерів мертві. Четверо поранені…
У цьому районі бачили кілька НЛО.
Рональд Рейган. Ви знали, що він мав зніматися в «Касабланці»?
Схоже, Генріх виліз зі своєї мушлі.
Де він? Я його не бачила.
Бачиш цей гурт людей?
Не вставай. Він посередині.
Розказує їм усе, що знає про токсичне явище.
-А що він знає? -Доволі багато, як виявляється.
Чому він нам не сказав?
Мабуть, не думає, що варто
бути кумедним і чарівним у сім'ї.
Ми для нього неправильна аудиторія.
Може, тобі варто туди піти,
показати, що тато поруч у цю визначну мить?
-Він засмутиться, коли мене побачить. -А якщо я підійду?
-Подумає, що я тебе підіслав. -Це погано?
-Просто льодяник? -Що?
Просто слина, з якою ти не знала що робити?
Це був льодяник.
-Дай мені один. -Це був останній.
-Який смак? Швидко. -Вишневий.
Увага.
Для тих, хто контактував з повітряно-токсичним явищем
довше десяти секунд.
-Пройдіть до стійки… -Ти не чув, що сказав голос?
-Щось про контакт. -Правильно.
Як це стосується нас?
Не нас. Тебе.
Чому мене?
Хіба не ти вийшов з машини, щоб залити бензин?
Але повітряне явище тоді не було над нами.
Воно було перед нами.
Ти сів у машину, і з'явилися всі ці вогні.
-Красиво. -Так.
Хочеш сказати, що коли я вийшов, хмара підійшла достатньо близько,
щоб вилити на мене хімікати?
Це не твоя провина,
але ти був практично в ній дві з половиною хвилини.
-Як довго ви там були? -Деніз каже, що дві з половиною хвилини.
Це довго чи ні?
Будь-який контакт випарів зі шкірою чи отворами
означає, що в нас проблема. Цей Ніодин Д…
Вітаю!
…токсичний матеріал нового покоління. Шедевр.
Одна мільйонна частка може викликати постійний стан у щурів.
А як же люди в машині?
Я ж мусив відчинити двері, щоб вийти з машини.
Для них ризик мінімальний.
Мене хвилює те, що ви простояли там дві з половиною хвилини.
-Що означає «СИМУВАК»? -«Симульована евакуація».
Нова державна програма, на яку хочуть вибити гроші.
Ця евакуація — не симуляція.
-Вона справжня. -Ми знаємо.
Ми подумали, що використаємо її як модель.
Хочете сказати, що ви скористалися…
зі справжньої події, щоб повправлятися в симуляції?
Просто в польових умовах.
І як успіхи?
Протокол розміщення не такий плавний.
Ми не можемо розсортувати жертв,
як при справжній симуляції.
Треба врахувати той факт, що сьогодні все по-справжньому.
А як щодо комп'ютерів?
Це справжні дані ви переглядаєте в системі чи тренувальні?
Подивіться.
Я був надворі дві з половиною хвилини.
Єдине, із чим вона контактувала, — удача.
Скільки це секунд?
Мені показує числа в дужках і мерехтливі зірочки.
Що це означає?
-Я помру? -Не зовсім.
-Тобто? -Не так багатослівно.
А скільки слів треба?
Питання не в словах, а в роках.
Знатимемо більше через 15 років.
А поки що в нас точно проблема.
Що знатимемо через 15 років?
Якщо ви ще житимете в цей час, ми знатимемо більше, ніж зараз.
Тривалість дії Ніодину Д — приблизно 30 років,
тож ви проживете половину часу.
Щоб пережити цю речовину, мені треба дожити до сімдесяти?
Я б не переймався тим, чого не бачу або не відчуваю.
Я б і далі жив своїм життям.
Одружився, осів, завів дітей.
Немає причин цього не робити, враховуючи те, що нам відомо.
-Але ви сказали, що в нас проблема. -Я не казав. Це комп'ютер сказав.
Те, що каже комп'ютер, — це не симуляція,
попри пов'язку на вашій руці. Це справжнє.
Справжнє.
Дякую.
Мюррею!
-І ти тут. -Джеку.
Привіт, здорованю.
У всіх білих є улюблена пісня Елвіса.
Я думав, ти їдеш у Нью-Йорк на канікули.
Залишився подивитися фільми про автокатастрофи.
Я наслухався про розпусниць, прийшов перевірити.
Одна каже, що в неї трусики на застібки.
-До чого це вона, як гадаєш? -Вони наче не зайняті.
Я не думаю, що це якась катастрофа, яка призведе до сексуального розгулу.
Один чи двоє хлопців зрештою поведуться,
але оргій не передбачається, принаймні не сьогодні.
-Є випадки дежавю у твоїй групі? -Ні.
Є випадки дежавю у твоїй групі?
Чому ми думаємо, що це вже відбувалося?
Усе просто. Це справді відбувалося в наших думках, як бачення майбутнього.
Надприродне.
Може, коли ми помремо, перше, що ми скажемо:
«Я знаю це відчуття. Я вже тут був».
Як у тебе справи?
Я помираю, Мюррею.
Я дві з половиною хвилини контактував із токсичною хмарою.
Навіть якщо вона мене не вб'є безпосередньо,
вона переживе мене в моєму ж тілі.
Я можу померти в авіакатастрофі, а Ніодин Д й далі процвітатиме
в моїх рештках.
Це комп'ютер сказав.
Мені шкода, друже.
Але комп'ютери помиляються.
Статика може спричинити помилку.
Він був у казармі, там нема килимів.
Пух. Волосини в схемах. Помилки трапляються завжди.
І ні слова про це Бабетт.
-Вона буде в розпачі. -Звісно.
Іноді я відчуваю, що воно по мене йде.
Зазвичай уночі.
Це те, чого я завжди боявся, а тепер воно тут.
Ми всі розуміємо, що від смерті не втечеш.
Та як упоратися із цією шокуючою думкою?
Витісняємо зі свідомості, маскуємо. Та ти не здатен витіснити.
Якби ж можна було щось зробити, щоб не думати про це.
Ти гадав, що Гітлер тебе захистить. Деякі люди більші за життя.
Гітлер більший за смерть. Я розумію.
Правда? Бо я б теж хотів.
Це очевидно.
Всепоглинаючий жах не залишає місця для власної смерті.
Це сміливий вчинок, сміливий випад.
Сміливий, але дурний.
Якби ж я міг втратити інтерес до себе.
Тримай. У мене є ще один вдома в шухляді під плитою.
Спробуй. Відчуй його.
Він заряджений.
Крихітний, але стріляє справжніми кулями.
Це «Зумвальт» 25-го калібру, автомат. Німецький. Саме для тебе.
Я… Я не хочу.
Джеку, у світі є два типи людей.
Убивці й смертники. Більшість із нас — смертники.
Нам бракує характеру, люті, того, що повинен мати вбивця.
Але подумай, як цікаво, теоретично, убити людину.
Якщо вона помре, то не ти помреш.
Убити людину — це отримати кредит на життя. Хтозна?
Може, насилля — це форма відродження.
Можливо, можна вбити смерть.
І вони тікали, бо не знали, що робити.
Містяни були налякані.
Вони були в захваті від хмари — яка ж вона була гарна вгорі…
Ніодинські пси тут надовго
Уряд не каже, що й до чого
НЛО літає там і тут
Мародери все гребуть
Троє оленів уже не пасуться
Ці хмари не ті, чим видаються
В захисних костюмах люди
Йдуть усе палити всюди
Що синє, що червоне — все одно
Хмара знищить усіх заодно
Отрута! Отрута всюди!
Джеку! Прокидайся, треба їхати!
Пройдіть до своїх машин!
-Мамо! -Ще п'ять хвилин.
Немає ані хвилини!
Чому вона все повторює двічі? Ми її чуємо.
Їй подобається слухати свій голос.
Отрута наближається!
Отрута!
Обов'язково прикривайте обличчя.
Обережно!
Стій!
-Джеку! -Тату!
-Стеффі, ти загубила Бан-Бана! -Що?
-Мій кролик! Баб, я загубила Бан-Бана! -Джеку!
Джеку!
Стеффі загубила Бан-Бана!
Джеку!
Знайди кролика Стеффі! Її кролик!
-Вона загубила кролика! -Він там!
Ключі! Джеку, дай ключі! Ключі від машини!
Дякую.
КОНТРОЛЬ ЗБРОЇ — ЦЕ КОНТРОЛЬ РОЗУМУ
Знайшов.
-Джеку! -Ми не туди їдемо!
Що ти робиш?
У мене відчуття, що цей «Ленд Ровер» знає, як вижити.
Боже мій!
-Дитинко. -Це не дорога.
Пригнись.
Фари ліворуч.
Зрозумів.
Боже мій.
Ми не наближаємося.
Тепер вони там.
Вони позаду.
Ану зроби.
-На 14-ту годину. -Непогано.
-Ми у воді, тату. -Я це зрозумів.
Тату, вимкни двигун.
-В овець є вії? -Спитай тата.
-Ми рухаємося боком. -Тату, в овець є вії?
А не хочете зосередитися на тому, що відбувається зараз?
Тато хоче визнання за перехід річки вбрід.
Ні, не хочу. Забудьте, говоріть про що говорили.
-А якщо там водоспад? -Тату, там є водоспад?
Вмикай двигун.
Газуй.
Ще раз.
Це щось таке, що може вбити,
якщо підійти надто близько чи це лише подразник?
Дякую.
…мають вбудовану потребу в певних токсичних агентах у Ніодині Д.
Хмара продовжує рухатися на захід, і тепер мешканців просять
переміститися в Айрон-Сіті,
де місцеві компанії відчинили двері
для евакуйованих осіб, які мусили залишити свої домівки.
Двоє людей зі зміни мертві,
на їхніх костюмах були сліди кислоти.
Послухайте всі! Припиніть балачки!
Нікому не можна виходити з будівлі! Ясно?
Якщо хтось підійде до мене й скаже: «Можна мені піти?»
Я лише відповім те, що зараз.
Нікому не можна виходити з будівлі.
-Як Бабетт? -Мені не до вподоби останні чутки.
Розкажи.
Вони опускають техніків з військових вертольотів,
щоб ввести мікроорганізми в центр токсичної хмари.
-І що тобі тут не подобається? -Я не знаю.
Що більший науковий прогрес, то більше я боюся.
Нічого в мережі. Ані слова, ані картинки.
На каналі Ґласборо про нас написали 52 слова.
Ніякого відеоматеріалу.
Ніяких зйомок наживо.
Це так часто трапляється, що всім байдуже?
-Ми злякалися до смерті! -Ми досі налякані!
Ми покинули свої домівки.
Їхали в грозу.
Ми бачили смертоносний фантом.
Цей мертвий корабель, який плив по небу.
І вони нам кажуть, що це несуттєво?
Вони думають, що це просто телебачення? Вони знають, що це насправді?
Хіба на вулицях не мали б бути оператори й журналісти?
Хіба б не мали ми зараз кричати їм:
«Дайте нам спокій. Ми достатньо пережили».
Хіба ми не заслужили на право ігнорувати їхні ідіотські запитання?
Погляньте на нас.
Ми на карантині.
Ми наче прокажені в середньовіччі.
Так!
Усе, що ми любили й для чого працювали, тепер під загрозою.
Хоч і не було багато смертей,
хіба ми не заслужили на увагу за наші страждання?
-Наші муки? -Так!
Це не жахливі новини?
Ми важливі! Це правда!
Я вже це бачив.
Що бачили?
Ви стояли там, я стояв тут.
Ваші риси неймовірні чіткі.
Це вже було. Навіть свист труб.
Крихітні волосини стирчали з ваших пор,
той самий вираз обличчя.
Який вираз?
Загнаний.
Попелястий.
Розгублений.
Лише за дев'ять днів нам дозволили повернутися додому.
З поверненням, покупці.
Приємно, що супермаркет не змінився
після того токсичного явища.
Власне, він лише став кращим.
Незапаковане м'ясо й свіжий хліб —
це як перський базар.
Усе гаразд,
і далі так буде, поки супермаркет на місці.
Ти знав, що тибетці вірять, що є перехідний стан
між смертю і відродженням?
Я думаю про це, коли приходжу сюди.
Супермаркет — це місце очікування. Він нас перезаряджає духовно.
Це ворота.
Поглянь, як яскраво. Поглянь, скільки фізичних даних,
хвиль і радіації.
Стільки букв і цифр, кольорів усього спектру,
голосів і звуків, кодових слів і церемоніальних фраз.
Треба лише знати, як їх розшифрувати.
Капець!
Як там твоя чарівна дружина?
Від тієї події вона змінилася.
Ми пережили колективну травму.
Вони не скидає спортивного костюма.
Дивиться у вікно й без причини плаче.
Я не знаю, як їй допомогти. Я трохи відволікся.
-Готувався до конференції про Гітлера… -А діти?
Вони в школі.
Стеффі вже не носить захисної маски.
А ти?
Завтра в мене черговий прийом у лікаря.
Що він каже про твій стан приреченого?
Я йому не сказав.
Оскільки він не знайшов нічого, я про це не згадуватиму.
-Я весь час брешу лікарям. -Я теж.
Але чому?
Пригадуєш, як ти допоміг мені з Елвісом?
Виявляється, на жаль, я б і так виграв.
-Що сталося? -Коцакіс, мій суперник.
Він більше не в площині живих.
-Він… -Мертвий.
Зник, коли займався серфінгом у Малібу.
Під час канікул.
Я дізнався годину тому, прийшов одразу сюди.
Пробач, що кажу тобі.
Через твій стан.
Бідний Коцакіс.
Зник, коли займався серфінгом?
Той велетень.
-Він був великим. -Велетенським.
-Важив, мабуть, 140 кілограмів. -Легко.
Мертвий! Такий великий чоловік.
Легше не знати тих, хто помирає. Але краще вони, ніж ми.
Такий великий і помер.
Я його чітко уявляю.
Може, коли ми припинимо заперечувати смерть, ми зможемо жити спокійно.
Ми просто йдемо в напрямку дверей.
Зараз. Клас.
«Краш». «Джолт». «Хай-Сі».
Ненсі? «Санка».
«Санка», Ненсі.
А якщо смерть — це лише звук?
Ти його чуєш вічно. Звук, довкола.
Однорідний, білий.
Дивно, правда?
Що ми можемо уявити мертвих.
Не зважайте на останнє оголошення.
Чекайте, що?
Зважайте.
Чого ви раптом стільки перевіряєтеся?
Колись ви боялися знати, що щось не так.
Я досі боюся.
Я радий, що ви нарешті серйозно сприймаєте свій статус пацієнта.
Мій статус?
Виходячи з кабінету лікаря,
люди забувають, що вони пацієнти.
Але лікар не припиняє бути лікарем наприкінці робочого дня.
І пацієнт не повинен.
Не подобається мені ваш калій.
-Що це означає? -Немає часу пояснювати.
Є правдиве підвищення і хибне.
Це все, що треба знати.
І наскільки високий мій калій?
Підскочив до небес.
А цей калій може вказувати на якийсь стан,
який щойно починає проявлятися?
Стан, можливо, спричинений контактом
чи ненавмисним споживанням речовини, скажімо, у повітрі чи дощі?
Ви контактували з такою речовиною?
Ви контактували з тією хмарою?
А що? Показники вказують на ознаки контакту?
Якщо ви не контактували, то ніяких ознак бути не може.
-Правда? -Згоден.
І у вас немає причин мені брехати.
Я пошлю вас до Ґласборо на подальші аналізи.
У них нова лабораторія під назвою Ферми осіннього врожаю.
Ви про неї чули?
У них нове сяюче обладнання.
Воно справді сяє.
Потім прийдете до мене із запечатаними результатами.
Разом, як лікар і пацієнт,
ми можемо зробити те, чого не можемо окремо.
Лікарю Лу, ви чули про «Ділар»?
-Це острів у Перській затоці? -Ні, це…
Нафтові термінали, критичні для виживання заходу.
Щось у вигляді білої таблетки.
Ніколи не чув.
Життя повільно, але впевнено повертається до норми тут
у Блексміті й на околицях. Нам повідомили, що німецькі вівчарки
винюхали дуже незначну кількість токсичного матеріалу на околиці міста.
Але для людей і тварин небезпека минула.
Останні працівники МНС збирають речі
і забирають собак.
Справжня проблема — радіація, яка оточує нас щодня.
Радіоприймачі, телевізори, мікрохвильові печі, лінії електропередач.
Забудьте про токсичні хмари.
Це все електромагнітні поля. Промисловість зазнала б краху,
якби оприлюднили справжні результати розслідування.
Вайлдер менше говорить?
Якщо оприлюднять результати,
посипляться позови на мільярди.
Це трохи занадто, правда?
Те, що я кажу, чи те, що сталося?
Чому гори за містом?
Гори завжди за містом.
Поясни.
Сніг тане, як завжди навесні,
і стікає до резервуарів у містах,
які для цього й тримають унизу.
-Це правда? -Що скажеш?
-Я не знаю, чесно. -Діти, послухайте.
Тримайтеся за руки, коли переходите дорогу.
Будьте обережні в басейні.
Якщо підозрюєте, що це викрадач дітей, то, мабуть, так і є.
Ти куди?
У мене нове заняття в церкві.
-Про що? -Як їсти й пити.
-А це не очевидно? -Чого тут учити?
А не запізно? Уже майже ніч.
Що таке ніч?
Вона стається сім разів на тиждень. Що тут унікального?
Джеку,
допоможеш мені з домашнім завданням після вечері?
Я збрехала. Хочу тобі дещо показати.
«Ділар».
Залишилося чотири. Візьми одну як доказ. Нам потрібен фізичний доказ.
-Ми нічого не скажемо Баб. -Добре.
Вона скаже, що не пам'ятає, як їх сюди поклала.
Я піду в аптеку вранці
й спитаю фармацевта про «Ділар».
-Я вже питала. -Коли?
На Різдво.
-Ходила в три аптеки. -І що вони сказали?
Ніколи про це не чули.
-Їх немає в реєстрі. -Незареєстровані.
-Треба подзвонити її лікарю. -Я подзвоню завтра.
Дзвони зараз!
Це серйозно, Джеку. З нею щось не так.
Я подзвоню йому зараз. Додому.
Здивуй його.
Якщо я застану його вдома, за ним не стежитиме секретарка.
Подзвони додому. Розбуди його.
Змусь його сказати те, що нам треба.
Я подзвоню йому додому. Розбуджу його.
Змушу його сказати те, що нам треба.
-Алло? -Лікарю Гукстраттен.
Це Джек Ґледні, ви лікуєте мою дружину Бабетт.
Гаразд.
Пробачте, що телефоную додому, але мене турбує Бабетт.
І я впевнений, що причиною проблеми є ліки, які ви їй виписали.
Якої проблеми?
Провали в пам'яті.
Телефонуєте лікарю додому, щоб поговорити про провали в пам'яті?
Якби всі з провалами в пам'яті телефонували лікарям додому, що було б?
Ефект доміно був би вражаючим.
Провали часті.
Часті й тривалі.
Ви дзвоните лікарю о десятій вечора,
щоб сказати про провали в пам'яті?
Чому не про гази? Подзвоніть мені додому й скажіть про гази.
Часті й тривалі, лікарю. Це, мабуть, через ліки.
Які ліки?
-«Ділар». -«Ділар».
Ніколи не чув.
Маленька біла таблетка.
У жовтій баночці.
У жовтій…
Ви кажете про маленькі білі таблетки
й хочете, щоб лікар відповів із дому о 22:00?
Ще скажіть, що вона кругла. Це важливо в нашому випадку.
Вони незареєстровані.
Ніколи не бачив.
Я не виписував їх вашій дружині.
-Вибачте, що потурбував. -Скажи, що я ходила в три аптеки…
Не вмію говорити з лікарями.
Я візьму таблетку й віддам на аналіз
на кафедру хімії.
Хіба що ти вже це зробила.
Це не таблетка в традиційному розумінні.
Препарат у «Діларі» має полімерну мембрану.
Вода зі шлунково-кишкового тракту просочується крізь мембрану
із певною швидкістю.
І що робить вода?
Розчиняє препарат у мембрані.
Тоді ліки виходять із полімерної таблетки
через невеличкий отвір.
Я не одразу його помітила.
Бо його зробили лазером.
Він не просто крихітний, а неймовірно точний.
Лазери? Полімери?
Я не експерт у цьому, Джеку,
але скажу тобі, що це чудова система.
-Пиріжок! -Навіщо така точність?
Ліки постачають із певною швидкістю впродовж тривалого часу.
Система ефективна.
Я вражений. Навіть приголомшений.
Скажи мені, для чого ці ліки?
Що таке «Ділар»?
-Я не знаю. -Звісно, знаєш.
-Ти розумна. Усі так кажуть. -Що тут скажеш?
Я вивчаю нейрохімію.
Ніхто не знає, що це.
Я можу сказати лише,
що речовина в «Діларі» психофармацевтична.
Мабуть, для взаємодії з віддаленою ділянкою кори головного мозку.
Якби ж я знала більше. Але скажу тобі так.
Їх на ринку немає.
Я знайшов її у звичайному флаконі.
Байдуже, де ти знайшов.
Це невідома речовина.
Нам час серйозно поговорити. Ти це знаєш, я це знаю.
Ми знайшли «Ділар».
Який «Ділар»?
Облиш, Баб. Він був приклеєний до кришки обігрівача.
Навіщо мені клеїти щось до кришки обігрівача?
Деніз знала, що ти так скажеш.
-Вона зазвичай не помиляється. -Розкажи мені про «Ділар».
Якщо не заради мене, то заради дитини.
Вона хвилюється. Дуже.
Та й ти не викрутишся.
Ми приперли тебе до стіни.
Я віддав одну таблетку на аналіз.
«Ділар» такий же прогресивний,
як ті мікроорганізми в летючій хмарі.
Ми знаємо ще дещо, що шкодить тобі.
Ми знаємо, що «Ділар» недоступний на ринку.
Ти прекрасно знаєш,
що я не з тих, хто буде цькувати людей.
Але Деніз інакша.
Якщо ти не розкажеш мені усього, я нацькую на тебе твою доньку.
Вона накинеться на тебе з усім, що має.
Вона притисне тебе до стіни.
Ти знаєш, що це правда, Бабетт.
Дай мені сказати по-моєму.
Не поспішай.
У нас є цілий день.
Я буду тут стільки, скільки треба.
Я не знаю достеменно, коли це почалося.
Може півтора року тому.
Я думала, що в мене фаза.
Якийсь зламний момент у моєму житті.
Переломний або поворотний.
Щось типу середнього віку. Щось таке.
Я думала, цей стан зникне, і я про все забуду.
-Але він не зникав. -Який стан?
-Не зважай поки що. -Я ніколи тебе такою не бачив.
У цьому вся Бабетт. Вона весела.
Вона не піддається зневірі й не жаліє себе.
-Дозволь мені розказати, Джеку. -Гаразд.
Ти мене знаєш. Я думала, що все можна виправити.
З правильним підходом можна змінити шкідливий стан,
звівши до найпростіших частин.
Я ходила в бібліотеки, книгарні, дивилася кабельне телебачення,
складала списки й діаграми, говорила зі священним сикхом в Айрон-Сіті.
Навіть вивчала окультизм, ховала книги на горищі,
щоб ви з Деніз їх не знайшли й не питали, що відбувається.
І я про це не знав?
Бабетт завжди зі мною говорить,
вона все розповідає і звіряється.
Це не історія про те, як ти розчарувався в моєму мовчанні.
Ця історія про мій біль і спроби з ним покінчити.
Гаразд.
Я провела дослідження, але нічого не знайшла.
Цей стан шкодив моєму життю.
Та якось у супермаркеті
я читала газету в черзі.
Там була реклама. Байдуже, що саме там було сказано.
Шукали волонтерів для таємного дослідження. Це все, що тобі треба знати.
Я відповіла на рекламу,
зі мною поговорила невеличка фірма, яка проводила дослідження з психобіології.
Назвемо компанію «Лабораторія Ґрея», хоч це не справжня назва.
Назвемо мого контакта містер Ґрей.
Містер Ґрей — це збірний образ.
Зрештою я контактувала з трьома-чотирма чи більше особами на фірмі.
Це одна з тих довгих низьких цегляних будівель з огорожею під струмом
і низькими кущами.
Я не бачила головного офісу. Неважливо чому.
Я проходила тест за тестом.
Емоційні, психологічні, реакція рухового апарату, діяльність мозку.
Містер Ґрей сказав, що я серед трьох фіналістів.
Фіналістів чого?
Ми мали стати піддослідними об'єктами
з розвитку суперексперементальних і суперсекретних ліків. Кодова назва:
«Ділар».
Він знайшов рецептор «Ділару» в людському мозку
й додавав останні штрихи до самої таблетки.
Я вперше за довгий час відчула надію.
Але у проведенні тестів на людях було багато небезпек.
З-поміж іншого я могла померти. Або жити, але мій мозок міг померти.
Або не могла б відрізнити слів від речей,
тож якби хтось сказав «куля летить»,
я б упала на підлогу й прикрилася руками. Зрештою я б усе забувала.
І вони все одно зробили з тебе піддослідну?
Ні, не зробили.
Сказали, що це надто ризиковано. Юридично, етично й так далі.
Це добре.
Ні.
Я відмовилася це приймати.
Я хочу, щоб ти зрозумів, що сталося потім.
Якщо я розповім тобі цю історію, я мушу включити цей аспект,
цей неприємний куточок людського серця.
Кажеш, Бабетт розповідає і звіряється?
-Це суть Бабетт. -Добре.
Я розповім і довірюся тобі.
Але ти не хочеш знати, що сталося.
Ти думаєш, що хочеш, але ні.
Ми з містером Ґреєм зустрілися приватно.
Ми проводили свої експерименти.
Я б вилікувалася,
а він би отримав визнання за прорив у медицині.
Гаразд.
Це включало нескромну поведінку.
Лише так я могла змусити містера Ґрея дозволити мені приймати ліки.
Це була моя остання надія.
Спершу я запропонувала йому свій мозок.
Потім запропонувала тіло.
Як можна запропонувати тіло збірному образу з трьох чи більше людей?
Це комплексна особа.
Зосередьмося на геніталіях.
Про скільки комплектів іде мова?
Одна людина, Джеку.
Ключова, менеджер проєкту.
То містер Ґрей уже не збірний образ.
Це тепер одна людина.
Ми пішли в брудний мотельний номер.
Неважливо де й коли.
Там під стелею був телевізор.
Це все, що я пам'ятаю.
Мені було так соромно, що я вдягла балаклаву, щоб прикрити лице.
Ти називаєш це нескромною поведінкою? Ти виміняла секс на пігулки.
-Джеку… -Ти ступала боса…
Боса по вогнетривкому килиму.
Містер Ґрей поклав ключі від орендованої машини на столик
і увійшов у тебе.
Не кажи цього слова. Ти знаєш, як я до нього ставлюся.
Він здійснив так званий вхід.
Іншими словами, він вставив себе всередину тебе.
Ніхто не був ні в кого всередині.
Я зробила те, що мусила. Я була віддалена.
Я… була за межами тіла.
Це була капіталістична транзакція.
Ти цінуєш свою дружину, яка тобі все розповідає.
Я намагаюся бути тією людиною.
Я лише пробую зрозуміти.
Скільки разів ти ходила в цей мотель?
Більш-менш на постійній основі кілька місяців.
Така була угода.
Тобі…
Тобі подобався секс із ним?
Я… я лише…
Я лише пригадую телевізор під стелею, спрямований до нас.
У нього було почуття гумору?
Жінкам подобаються чоловіки, які жартують про секс.
Я, на жаль, не можу. І після цього
мало шансів, що зможу навчитися.
Краще нехай він буде містер Ґрей для тебе.
Він не високий, не низький, не молодий і не старий.
Він не плаче й не сміється. Це задля твого ж добра.
Ні, скажи мені, хто він.
Ні. Звідки мені знати, що ти його не вб'єш?
Бо я не вбивця.
Ти чоловік, Джеку.
Усі знають, як лютують чоловіки, коли їх з'їдає ревність.
-Це вони добре вміють. -Я не такий.
Я закручую пакети для сміття і зав'язую їх. Я…
Це досі триває?
-Ні. -Чому ні?
Бо ліки не допомогли.
Принаймні мені.
Може, мені варто піти.
Зняти номер в готелі.
Я не знаю.
Ні.
Ти довела мене до цього,
змусила це пережити.
Я мушу знати. Що в тебе за стан?
Я боюся померти.
Я боюся смерті.
Ти?
Ти ще молода.
Ти бігаєш сходами вгору-вниз.
Це нерозумний страх.
Я… я просто не можу повірити,
що ми всі прямуємо до неіснування.
Усі ми.
Це мене переслідує, Джеку. Я не можу цього позбутися.
Баб, усі бояться смерті.
Але містер Ґрей сказав, що я надто чутлива до неї,
що я дуже налякана. Тому він хотів мене використати.
Баб, це я в цій сім'ї одержимий смертю.
Завжди був я.
Я кохаю тебе.
Я просто боюся смерті більше, ніж кохаю тебе. А я дуже тебе кохаю.
Я обіцяв собі дечого тобі не казати.
На мене вже за рогом чекає смерть.
Це не станеться завтра чи післязавтра.
Але смерть у процесі.
Це вже не просто страх і якийсь невизначений жах.
Це важка тема, факт.
Очевидно, у той час,
коли я ішов від дверей машини до бензоколонки,
я контактував з достатньою кількістю хімікатів у повітрі, щоб…
Думки про власну смерть — одна з найгидкіших, найогидніших,
найнеприємніших форм дитячого жалю до себе.
Скільки разів у дитинстві ти уявляв себе мертвим?
Я досі уявляю свою смерть. Коли я засмучений,
я уявляю, що всі мої друзі, родичі, колеги
зібралися довкола труни.
Їм шкода, що вони не були привітнішими до мене, поки я жив.
Діти вміють себе жаліти,
отже це природно й важливо.
Є дещо більш дитяче і приємне, ніж жаль до себе,
щось, що пояснює, чому я регулярно бачу себе мертвим.
…ось до чого доходить.
Людина все життя прощається з іншими.
Так, але як попрощатися зі собою?
-Покажи язик. -Джеку, ми в очікуванні.
Чекаємо на твою лекцію.
«Панасонік».
Дітям у моєму домі подобається пепероні,
тому я додам трішки пепероні…
Додам шинку чи ковбасу…
Так можна позбутися залишків.
Що ти робиш?
Не хвилюйся. Це я.
Я знаю, хто це.
Я знаю, що ти шукаєш.
Що ти зробила з пляшечкою? Там залишилося три таблетки.
Звідки ти знаєш, що це я взяла?
Я знаю. Ти знаєш.
Якщо хтось скаже мені, що таке «Ділар», тоді поговоримо.
Твоя мама більше їх не приймає.
У тебе вже немає причин зберігати пляшечку.
Скажи для чого вони, і я тобі віддам.
Добре.
Нещодавно я пережив переляк.
Я думав, що станеться щось погане.
Виявляється, я помилявся, дякувати богу.
Але є довготривалі наслідки.
Мені потрібен «Ділар».
Що за проблема?
Недостатньо знати, що проблема є?
Не хочу, щоб мене дурили.
Річ не в обмані. Мені просто потрібні ліки.
Ти віддаси їх моїй мамі,
яка, до речі, здається, вкрала мою балаклаву.
-Вона наркоманка? -Ти знаєш, що це неправда.
Ви ж не розлучитеся?
Чому ти питаєш?
Ти спиш на розкладному дивані. Це незручно.
Ми говоримо про смерть.
Я боюся.
Таблетки скоріш за все не допомагають, та, може, допоможуть мені.
Навіть якщо ні, немає значення, що це. Я хочу спробувати.
А це не тупо?
Ось що буває з людьми у відчаї.
Пам'ятаєш, ти чула по радіо, що летюча хмара викликає пітливість долонь,
і в тебе спітніли долоні, так?
Сила навіювання
робить одних хворими, а інших здоровими.
Якщо я думаю, що це мені допоможе, це допоможе.
-Я викинула пляшечку. -Не викинула. Де?
Я викинула в ущільнювач сміття.
-Коли? -Кілька днів тому.
СМЕРТЬ?
БОЇТЕСЯ СМЕРТІ?
ПОТРІБНІ ВОЛОНТЕРИ ДЛЯ ТАЄМНОГО ДОСЛІДЖЕННЯ.
Алло?
Я хочу купити «Ділар».
-Позбутися страху. -Позбутися страху.
Звільнитися.
Мотель «Роудвей» у Джермантауні.
Номер 8.
Чудова промова, Джеку.
Ти випив багато води, тату.
Не чекай мене сьогодні.
-Але мені потрібна машина. У мене заняття. -Бери машину.
Мені машина не потрібна.
У повітрі відчувається прохолода.
Ти знаєш, що це означає?
Що означає?
Одягни балаклаву.
Я і не знав, що стільки всього можна розказати про Гітлерового пса.
Елвіс теж любив собак.
Був Вудлон, Маффі Ді і Шампейн…
А ще Маффін. І Венделл, але Венделл — це кіт.
-Мюррею, дай ключі від своєї машини. -Гаразд.
Кради, а не купуй.
Стріляй, а не розмовляй.
Ти чоловік, Джеку.
Усі знають, як лютують чоловіки, коли їх з'їдає ревність.
Кради, а не купуй.
Стріляй, а не розмовляй.
Може, насилля — це форма відродження.
Може, можна вбити смерть.
МОТЕЛЬ «РОУДВЕЙ»
У тебе болить серце чи душа?
Я тебе знаю.
Так. Я тутешній.
Я курка із сиром.
Про що це я?
Чого тобі?
Мені потрібен «Ділар».
Чого ти хочеш?
Я хочу жити.
Але ти помираєш.
Але я не хочу.
Тоді знайдемо спільну мову.
Увійшовши в цю кімнату, ти погоджуєшся на певні умови поведінки.
Це не вулиця чи парковка.
Суть кімнат, що вони у приміщенні.
Слушне зауваження.
Є неписана угода між тим, хто заходить у кімнату,
і тим, у чию кімнату увійшли.
Кімната в приміщенні.
Ось що мають погодити люди в кімнатах,
на противагу галявинам, полям чи садкам.
Розумно.
Перетворювати фаренгейти на цельсія, ось що ти робиш.
Я не завжди був таким, як зараз.
Я так і думав.
Я робив важливу роботу.
Я собі заздрив.
Смерть без страху — це буденна річ.
Із цим можна жити.
Хочеш сказати, що не існує смерті, як ми її знаємо,
без елемента страху?
До неї пристосовуються?
Препарат зазнав невдачі…
не жаль.
Для всіх?
Для всіх.
Але його час прийде.
Може, зараз, може, ніколи.
Хочеш сказати, що колись будуть ефективні ліки?
Скажу між нами курми — я їм їх як цукерки.
Я саме про це подумав.
Скільки ти хочеш купити?
А скільки треба?
Ти великий чоловік. Середнього віку?
Це описує твій відчай?
Я бачу перед собою чоловіка
в коричневій шкіряній куртці,
штанях кольору шампанського.
Скажи, чи я маю рацію.
Я вивчив англійську, дивлячись американське телебачення.
Я майже нічого не пам'ятаю про час, який провів у цьому номері,
поки остаточно не загубився.
Була одна жінка в балаклаві…
але не можу згадати імені.
Американський секс.
Саме так я вивчив англійську.
Я не могла відрізнити слів від речей.
Якби хтось сказав «літак падає»,
я б упала на підлогу й прикрилася руками.
Літак падає.
Наліт авіації.
-Чому ти тут, білий чоловіче? -Щоб купити.
Ти дуже білий, ти це знаєш?
Бо я помираю.
Це тебе вилікує.
-Я все одно помру. -Але це не матиме значення.
Усе зводиться до одного.
Град куль.
Кулеметна черга.
Мене звати Джек Ґледні, і я прийшов тебе вбити.
Я колишній смертник, який став убивцею.
Ти знаєш мою дружину, Бабетт.
Вона була в балаклаві.
Вона була в балаклаві, щоб не цілувати мого обличчя,
яке, вона казала, було неамериканським.
Я казав їй, що кімната всередині.
Щоб не заходила без згоди.
У цьому вся суть на противагу береговим лініям, континентальним плитам.
Або…
можна їсти натуральні злаки,
овочі, яйця…
але не рибу
й не фрукти.
Чи фрукти,
овочі,
тваринні білки,
але не злаки й не молоко.
Або…
багато соєвого молока для В12
і багато овочів, щоб врегулювати вивільнення інсуліну,
але не м'ясо,
рибу й фрукти.
Є безкінечна кількість допустимих комбінацій.
Ти колись думав, чому з 32 зубів
ці чотири завдають стільки клопоту?
Я повернуся з відповіддю за хвилину.
Тебе поранено!
Тебе теж.
Мені шкода.
Це може бути через ведучу роль теплого повітря.
-Мабуть, відрекошетила від зап'ястя. -І влучила мені в ногу.
Звідки ти знала, що я тут?
Чоловіки — вбивці.
Йому потрібна поміч.
Витягнімо його звідси.
Нам потрібна допомога.
Навіщо ти дав йому заряджений пістолет?
Я думав, що вистрелив у нього тричі, а виявилося — двічі.
І я планував…
Не знаю, я все зіпсував.
Заберу машину Мюррея пізніше.
Він задихається.
Хто в мене стріляв?
Я…
Ти.
Ти в себе вистрілив.
-А в тебе хто стріляв? -Ти.
У тебе в руці пістолет.
І що я хотів довести?
Ти себе не контролював.
Ти не усвідомлював.
Ми тобі пробачаємо.
А ти хто?
Ми перехожі. Друзі.
Це не має значення.
Деякі багатоніжки мають очі, а деякі — ні.
-Гаразд. -Аякже.
Ці грайливі дельфіни
мали радіопередавачі.
Їхні далекі мандри можуть нам багато розповісти.
Ви в ефірі!
ШВИДКА ДОПОМОГА
Тримаєш йому голову?
Теніс? Хто-небудь?
У нас стріляли!
У нас стріляли.
Тут таке часто буває.
Ноші.
Чому в нас тільки двоє нош?
Завищені, скориговані, справжній дохід.
Ніхто не знає, чому морські птахи летять у Сан-Міґель.
Як вас звати?
Сестра Герман-Марі.
Що каже церква про рай?
Це й досі старий добрий рай?
Ви думаєте, ми дурні?
Ми тут, щоб дбати про хворих і поранених.
Виключно. Хочете поговорити про рай, пошукайте інше місце.
Чому у вас на стіні ця картина?
Вона для інших, не для нас.
Ви не вірите в рай? Черниця?
Якщо ви не вірите, то чому я повинна?
Якби ви вірили, може б, і ми повірили.
Якби я вірила, може, вам би не довелося.
Хтось мусить вірити.
То смерть — це кінець?
Ніщо не виживе?
Хочете знати, у що я вірю
чи вдаю, що вірю?
Я не хочу цього чути. Це жахливо.
-Ви черниця! -Поводьтеся відповідно!
Ви прийшли з вулиці, одружені,
притягли тіло за ноги
й говорите про ангелів, які живуть на небесах.
Геть звідси!
Усі, хто приходить сюди поговорити про ангелів, — ідіоти.
Покажіть мені ангела.
Прошу!
Я хочу побачити.
Покажіть святого.
Дайте мені волосину з тіла святого!
Наше завдання — вірити в те, у що більше ніхто не вірить.
Якщо ми перестанемо вірити,
людська раса вимре.
Тому ми тут.
Крихітна меншість.
Якщо ми не вдаватимемо, що віримо,
світ зазнає краху!
Пекло — це коли ніхто не вірить.
Ми молимося,
запалюємо свічки, просимо в статуй здоров'я.
Але це ненадовго.
Ви втратите вірян.
Спробуйте повірити одні в одних.
З ним усе буде добре?
Поки що ні. Але він виживе.
Не треба було казати тобі про свій стан.
Чому?
Бо тоді ти б не сказав мені, що помреш перший.
Є дві речі, яких я хочу понад усе:
щоб ти не помирав перший,
і щоб Вайлдер залишався таким завжди.
Якось я мало не попросив тебе вдягти гетри, перш ніж кохатися.
Чому не попросив?
Я думав, ти запідозриш, що щось не так.
Що верблюди зберігають у горбах? Воду чи їжу?
Залежно які. Є одногорбі верблюди, а є двогорбі.
Двогорбі зберігають їжу в одному горбі, а воду в іншому?
Важливо те, що м'ясо верблюда вважається делікатесом.
Я думала, м'ясо крокодила.
А ти не лам мала на увазі?
Хто привіз верблюдів в Америку?
Мюррей каже, що ми крихкі істоти, яких оточують ворожі факти.
-У Болівії є олово. -У Чилі є мідь і залізо.
Тільки я люблю середи з усіх мені відомих людей.
Закінчилося молоко.
…наступна світова війна може бути через сіль.
Немає кінця сюрпризам.
Мені сумно з того, яку дивну роль ми відіграємо в наших нещастях.
Але через якесь стійке відчуття масштабної руйнації
ми винаходимо надію.
І так ми чекаємо…
разом.
БІЛИЙ ШУМ
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин