Bine, porniți pelicula!
Nu considerați un accident auto din filme drept un act violent.
Nu, aceste coliziuni fac parte dintr-o lungă tradiție
a optimismului american.
O reafirmare a valorilor și credințelor tradiționale.
O sărbătoare.
Puteți să le comparați cu Ziua Recunoștinței
și cu Ziua Națională.
În acele zile nu jelim morții, nu jubilăm pentru minuni.
Nu, sunt zile de optimism laic.
De sărbătorire de sine.
Fiecare accident e menit să fie mai bun decât cel precedent.
Există o evoluție constantă a uneltelor, a abilităților, confluența provocărilor.
Un regizor american de film spune: „Vreau ca această camionetă
să facă un dublu salt în aer și să provoace o sferă de foc portocalie
cu diametrul de 11 metri.”
Filmul se desprinde de pasiunile umane complicate,
ca să ne arate ceva primordial, ceva gălăgios, fierbinte, brutal.
Priviți orice accident auto din filmele americane!
E un moment energic, ca vechile cascadorii cu zboruri
sau ca mersul pe aripile avionului.
Oamenii care le regizează pot surprinde o veselie, o bucurie relaxată
pe care n-ai nicio șansă să le vezi în filmele străine.
Poate vă întrebați: „Dar cum rămâne cu sângele și cioburile?
Cu scrâșnetul roților, trupurile strivite membrele retezate? Ăsta e optimism?”
Dar ignorați violența!
O să găsiți un spirit minunat al inocenței și distracției.
ZGOMOTUL ALB
Bun-venit, boboci!
UNDE ȘI RADIAȚII
Puneți-mi întrebări!
Bine ați venit, boboci!
Bună! Bun-venit!
- Hai, am parcat pe banda a doua! - Nu mă grăbi!
E foarte aglomerat acum.
Nu mă ajutați să mă instalez? Am multe lucruri.
Salut!
Cum ai putut să vorbești așa cu colegul meu?
Nu-l cunoști! Nu-i spune chestiile mele personale!
L-ai mai legat de trei ori.
Nu-mi plăcea cum arată.
Să savurăm zilele astea fără țel cât mai putem!
- Ar fi trebuit să vii. - Unde?
E ziua mașinilor de familie.
Iar am ratat-o? Trebuia să-mi amintești.
A fost senzațional.
Se înșiruiau până după biblioteca de muzică,
până pe autostradă.
Știi că trebuie să-mi amintești.
- O să vină și la anul. - Sper.
Mi-am dat seama că în 1968 am inițiat catedra de studiu a lui Hitler.
De 16 ani privesc evenimentul ăsta.
Nu-mi pasă de mașini, voiam să văd oamenii.
Cum sunt anul ăsta?
Femeile poartă fuste în carouri și pulovere tricotate.
Știam eu! Și bărbații poartă haine ecvestre.
Ce e o haină ecvestră?
Nu-i mai stresează averile.
Consideră că le merită. Strălucesc un pic.
Mi-e greu să cred că poți muri când ai atâția bani.
Poate că nu e o moarte obișnuită, doar un transfer de acte.
- Cum plutesc astronauții? - Aerul e mai greu.
Nu se poate, acolo nu e aer.
- Avem și noi o mașină de familie. - E mică și vișinie.
- E frig în spațiu. - Are o portieră ruginită.
- Spațiul? - Mașina.
E corola soarelui, am văzut pe canalul meteo.
- Corolla nu e mașină? - Orice e nume de mașină.
Unde e Wilder? Wilder!
Wilder, ți-e foame?
Spațiul e rece?
Mai joci cu deținutul?
- Îl bat. - Pe cine a ucis?
- Era presat. - Câți a împușcat?
- Cinci. - Cinci oameni?
Plus un polițist, mai târziu.
Nu asta voiam să mănânc la prânz.
Îmi doream iaurt și germeni de grâu.
Unde am mai auzit asta?
- Tot aici. - Cumperi chestii și nu le mănânci.
Steffie…
Crede că trebuie să mănânce tot ce a cumpărat.
Ne plac obiceiurile ei.
Eu ar trebui să urmez un regim mai disciplinat.
…într-o investiție profitabilă.
- Ce țiuie? - Alarma de fum.
- Arde ceva? - Sau a murit bateria.
Înoți împotriva curentului…
Instalațiile defecte stârnesc incendii.
Auzi asta peste tot
Le înlocuiesc.
Nu ascultă, dar în secret vrea s-o facă.
Un amestec de iubire și ură.
Știa pe cine ucide sau erau necunoscuți?
- Necunoscuți. - Auzea voci?
- La televizor. - Ce spuneau?
Să intre în istorie, dar nu cred că o să fie cazul.
Iron City e o piață prea mică.
Mă duc să fac duș
și apoi mergem la mall, după care țin cursul de postură.
Nu știam că avem Pringles.
N-ai făcut deja duș azi?*
Îmi dai unul? De fapt, două.
- Îți dau trei, fiindcă o să-mi mai ceri. - Poate că nu cer.
Dylar.
- Ce vrei să faci? - Dar tu ce vrei?
- Vreau ce e mai bine pentru tine. - Adică să te satisfac.
Dar mă satisfaci lăsându-mă să te satisfac.
E greșit ca bărbatul să fie atent cu partenera lui?
Sunt partenera ta când jucăm tenis, lucru pe care ar trebui să-l mai facem.
Altfel, sunt soția ta.
Vrei să-ți citesc?
Beton!
Nu alege ceva cu bărbați în femei sau intrând în femei.
- Am înțeles. - Nu suntem lifturi.
„Îl voiam în mine.”
De parcă ar putea intra cu totul, s-ar caza, ar dormi și ar mânca…
Nu-mi pasă ce fac, doar să nu intre și să nu se intre în ele.
Viața e frumoasă, Jack.
Ce te-a apucat?
Am simțit nevoia s-o spun.
Vreau să mor eu prima.
Pari aproape nerăbdătoare.
Viața ar fi insuportabil de tristă și de pustie fără tine.
Mai ales dacă s-au mutat copiii de acasă.
Suntem în siguranță câtă vreme copiii sunt aici. Au nevoie de noi.
E grozav să-i avem acasă, dar, după ce o să se mute,
eu vreau să mor primul.
- Nu, Jack! - Moartea ta ar lăsa un abis în viața mea.
Aș vorbi cu scaunele și pernele.
Moartea ta ar fi mai mult decât un abis.
- Ce e mai mare de atât? - Un hău uriaș.
Moartea ta ar fi un hău profund…
- Un pustiu. - Nu fi nesimțit!
Moartea ta m-ar afecta mai rău decât a mea, pe tine.
Te descurci. O să călătorești, o să ai o viață nouă.
Eu o să stau veșnic pe scaun, în costumul de la înmormântarea ta.
Te înșeli. Și nu vrei să mori primul.
Nu vrei să fii singur, dar nici să mori, cum nu vrei nici să fii singur.
Sper că amândoi o să trăim veșnic.
Tremurând, fără dinți…
cu pete pe piele, halucinând.
Cine hotărăște lucrurile astea?
Cine e acolo?
Cine ești?
Când oamenii sunt speriați, sunt atrași de figuri magice.
Figuri mitice.
Bărbați eroici, care intimidează și sunt amenințători.
Vorbiți despre complotul lui Stauffenberg contra lui Hitler din 20 iulie?
Orice complot urmărește moartea.
E în natura lor.
Comploturi politice…
teroriste, amoroase…
Narative…
Comploturi care fac parte din jocuri.
Ne apropiem de moarte cu fiecare complot.
E ca un contract pe care-l semnăm toți…
Complotiștii…
și țintele complotului.
- Ia să văd! - Dă-mi-o înapoi!
E un fenomen fascinant.
Atenție la limbă!
„Mâine e marți.”
Mâine nu e marți, e miercuri.
Dar „mâine e marți”.
„Mâine e…” Mă rog…
„Mănânc salată de cartofi.”
Te rog să nu spui nimănui despre lecțiile astea.
Probabil că nu știi,
dar sunt printre marii experți americani în studiul lui Hitler.
Sunt J.A.K. Gladney.
Predau nazism avansat la College-on-the-Hill.
Așa că înțelegi că e de-a dreptul jenant că nu vorbesc germană.
Poate că așa se explică ochelarii întunecați, dar…
e mai bine să nu analizăm.
După cum ai văzut, se întâmplă ceva între limbă și bolta palatină.
Dar le cer studenților mei să studieze germană cel puțin un an.
Mă presează conferința legată de Hitler.
Are loc aici, la College-on-the-Hill, în primăvară,
și o să fie prezenți experți din întreaga Germanie.
Crezi că pot învăța elementele de bază ale limbii până atunci?
Predau și iahting.
Kleenex Softique, camionul vostru blochează intrarea.
Ce interesant!
Există și la New York.
Mirosul de pâine caldă și imaginea unui bărbat pătat de sânge
care lovește bucăți de vițel sunt o combinație senzațională.
Murray Suskind, soția mea, Babette.
Murray ne e coleg de anul ăsta, e din New York.
E specialist în simboluri vii.
Soțul dv. e impresionant, dnă Gladney.
Niciun profesor din țară nu scoate un cuvânt despre Hitler
fără să se încline în fața lui J.A.K., la propriu sau la figurat.
Noi îi spunem Jack.
Hitler îi aparține lui Gladney.
Mă uimește ce ai făcut cu el. Vreau să fac și eu asta cu Elvis.
E pământul meu!
Sunt copiii voștri?
Ea e Denise…
„Cald” și „rece” sunt cuvinte. Folosim cuvinte…
Avem nevoie de Glass Plus.
Ei sunt Heinrich…
…sunt mai mulți morți…
…și Steffie,
de la soțiile unu și trei.
Denise…
De la al doilea soț al lui Babette.
Wilder e al nostru. Suntem la a patra căsătorie.
Francezii mănâncă glande.
Familia e leagănul dezinformării mondiale.
E ceva în viața de familie care generează erori.
Realitatea ne amenință fericirea și siguranța.
E apropierea extremă, gălăgia și căldura existenței.
Tegrin. Denorex. Selsun Blue.
Părul soției tale e o minunăție.
Așa e.
- Are păr de om important. - Cred că înțeleg.
- Sper c-o apreciezi. - Evident.
Nu vezi des asemenea femei.
Știu.
Aia îmbolnăvește cobaii de cancer, dacă nu știai.
A fost ideea ta să mestec gumă fără zahăr.
Pe atunci nu aveau avertismente.
Acum există și nu cred că nu le-ai văzut.
Ori mestec gumă cu zahăr și coloranți artificiali,
ori fără zahăr, care omoară șobolani. Tu decizi.
- Poți să nu mesteci deloc. - Denise!
- Steffie! Mestec gumă sau fumez. - Fă-le pe amândouă!
Asta-ți dorești, nu?
Toți facem ce vrem, nu?
Dacă nu suntem prea tineri sau prea scunzi.
Faci scandal degeaba.
Ai dreptate. Nu contează. E doar un avertisment.
- Sunt doar cobai. - Rozătoare inutile.
Sper că mestecă doar două pe zi, la cât de uitucă e.
- Ce uit? - Nu contează.
Ce uit?
Sunny Delight.
- Leon! Pătrunjel. - 79.
Să vă ajut!
S-au vărsat Cheerios în raionul șase.
Scuze, raionul patru.
Mi-ai furat viziera.
Dă-mi-o…
Scuze! Erau Lucky Charms.
Cere-i scuze lui Denise.
Mai târziu. Amintește-mi!
E o fată grozavă și vrea să-ți fie soră mai mare și prietenă, dacă o lași.
Nu vrea să fim prietene, e prea autoritară.
Cere-i scuze și dă-i cartea înapoi!
E un jurnal medical și-l citește mereu. E aiurea!
- Măcar citește ceva. - O listă de medicamente!
- Știi de ce o citește? - De ce?
Ca să afle ce efecte secundare au pastilele lui Babette.
Ce ia Baba?
Întreab-o pe Denise!
- De unde știi că ia ceva? - Întreab-o pe Denise!
- De ce nu pe Baba? - Întreab-o pe ea.
Știu că sunt uitucă, dar nu știam că e evident.
Nu e.
Formez numărul și uit pe cine sun.
- Mă duc la magazin și uit ce să cumpăr. - Toți mai uităm.
Uneori îi spun „Denise” lui Steffie.
Uit unde parchez.
Nu-mi pasă ce zic fetele, nu e de la guma de mestecat.
Ar fi prea de tot.
- Poate e altceva. - Cum adică?
Poate că mai consumi și altceva, nu doar gumă.
De unde ți-a venit asta?
De la Steffie.
- Și ei? - De la Denise.
Ce spune Denise, prin Steffie, că iau?
Voiam să te întreb pe tine prima. Noi nu avem secrete.
Nu iau nimic care să-mi afecteze memoria.
Nu vreau să uit zilele astea.
Toată lumea uită. Se întâmplă atâtea!
Am mereu de ales!
Ori mestec gumă obișnuită, ori fără zahăr.
Ori gumă fără zahăr, ori fumez. Ori fumez, ori mă îngraș.
Ori mă îngraș, ori alerg în tribune.
Pare o viață plictisitoare.
Sper să dureze o veșnicie.
- Bei cafea? - Nu.
Baba bea o ceașcă după cursuri.
Are cursuri obositoare, cafeaua o relaxează.
De asta e periculoasă.
- De ce e periculoasă? - Tot ce te relaxează e periculos.
Ce facem cu Baba? Pastilele pe care le ia o fac să uite tot.
Nu știm sigur că ia ceva.
Am văzut flaconul gol în gunoi, sub chiuvetă.
- De unde știi că era al ei? - Ea l-a aruncat.
Scria numele medicamentului.
- Dylar. - Dylar?
„O pastilă la trei zile”,
deci e periculos sau dă dependență.
- Ce scrie în cartea ta despre el? - Tocmai asta e.
Nu e în carte. L-am căutat cu orele.
Sunt patru indexuri.
Probabil că e nou sau are mai multe nume.
- Vrei să verific? - Nu, am căutat.
Dacă facem rost de o pastilă, o poți analiza?
Să nu facem din țânțar armăsar!
- Să-i spunem doctorul ei! - Toți luăm ceva.
- Toți mai uităm lucruri. - Nu ca mama.
- Și eu uit lucruri mereu. - Tu ce iei?
Pastile pentru tensiune, pentru stres, pentru alergie…
Picături de ochi, aspirină.
M-am uitat în dulăpiorul tău, căutam un flacon nou.
- N-ai găsit Dylar? - Nu.
- Poate că nu mai ia. - De ce nu crezi că se întâmplă ceva?
Trebuie să ne permitem să avem secrete, nu crezi?
Ascunde cărți despre ocultism în pod.
Le-am găsit.
Nu cred că s-a dus la cursul de postură.
De ce spui asta?
A făcut dreapta la indicatorul de oprire.
- Poate a ales drumul mai frumos. - Tot la stânga e.
Veniți! S-a prăbușit un avion.
…o manevră numită Cuban Opt răsturnat…
Un instructor, la o demonstrație din Noua Zeelandă.
O să mai arate.
…n-a avut loc s-o execute.
Avionul s-a prăbușit pe un câmp, lângă sediul Ball…
Din fericire, niciunul dintre miile de spectatori…
Hai să ne uităm la o comedie!
…F-86 se îndrepta prea lent și la o altitudine prea mică.
Baba?
Simțeam cum cad în interiorul meu.
Ca o prăbușire înspăimântătoare.
Cineva era aici, cu noi. Ceva.
E firesc.
E normal ca oamenii buni să fie interesați de catastrofe când le văd la televizor.
Ne pierdem concentrarea.
Avem nevoie de o catastrofă să întrerupă bombardamentul informațional.
- E constant. - Cuvinte, imagini, date…
Doar catastrofele ne captează. Avem nevoie de ele.
- Aici intervine California. - Alunecări de teren, incendii…
- Dacă ți-aș aduce o pastilă… - O pastilă?
- Da. Poți s-o analizezi? - Jack!
- De ce? - Ești genială.
Toți suntem geniali. Nu asta e ideea?
Ne facem geniali între noi.
- Și pe Alfonse. - California își merită soarta.
Californienii au inventat lifestyle-ul. Merită să piară pentru asta.
- Jack… - Eu n-am fost făcut genial.
Se spune că sunt șiret. Că m-am agățat de ceva măreț…
Spui că fascinația pentru dezastre e universală.
- Unde-i pastila? - Trebuie s-o caut.
- Jack! - Ce să zic despre experiența comună?
- E rău. - Te-ai spălat pe dinți cu degetul?
Ajută-mă să înființez o bază autoritară legată de Elvis.
Alfonse ce părere are?
Îi acordă prioritate lui Cotsakis.
Era în Memphis când a murit Regele. A vorbit cu membrii anturajului…
- Te-ai căcat într-o toaletă fără colac? - O toaletă grozavă și dubioasă…
Pentru Cotsakis, Elvis e Elvis. Pentru mine, e ca Hitler pentru tine.
Cu ce te pot ajuta?
Vino după-amiază la cursul meu,
dă-i un aer de importanță.
Prestigiul și prezența ta ar ajuta.
Alt fetiș al meu e pișatul în zăpadă.
Nu predăm așa ceva. Toalete fără colac, pișat în chiuvetă, cultura toaletelor.
M-am pișat în chiuvete în tot vestul țării.
Am trecut granița ca să mă piș în chiuvete din Manitoba și Alberta.
V-a jupuit o femeie pielea moartă de pe spate după câteva zile de plajă?
Cocoa Beach, Florida. Beton!
Puține experiențe sunt mai tari.
- Era goală? - Până la talie.
Din ce direcție?
CHIMICALE TOXICE
INFLAMABIL
Știa mama lui…
că Elvis o să moară tânăr?
Vorbea despre asasini.
Vorbea despre „acea viață”.
Viața unei vedete de calibrul lui.
Nu e viața făcută ca să-ți reteze aripile?
Asta e ideea, nu?
Există reguli, îndrumări.
Am o părere despre mame.
Mamele chiar știu. Folclorul are dreptate.
Hitler își adora mama.
A fost primul copil al Klarei care a supraviețuit prunciei.
Elvis și Gladys se pupau nas în nas.
Au dormit în același pat până când el era aproape matur.
Vorbeau între ei ca cu bebelușii.
Hitler era un copil leneș.
Avea carnetul plin de note proaste.
Pe Gladys o speria că el era somnambul.
Se lua de oricine îl agresa.
Îl ducea și-l lua zilnic de la școală.
- Sărea să-l apere când se bătea. - Dar Klara îl adora.
Îl răsfăța.
Îi oferea atenția pe care nu i-o dădea tatăl lui.
Elvis îi spunea totul lui Gladys. Îi prezenta iubitele lui.
Hitler i-a scris o poezie mamei lui.
Studia pianul, desena muzee și vile.
Când Elvis a plecat în armată, Gladys era bolnavă și deprimată.
Hitler era „băiețelul mamei”.
Elvis nu suporta să nu fie lângă Gladys.
Când starea ei s-a agravat, a vegheat-o la spital.
Când mama lui era grav bolnavă,
Hitler a pus un pat în bucătărie, să-i fie aproape.
Elvis era distrus când a murit Gladys.
A plâns la mormântul ei.
- A pupat-o cu nasul în sicriu. - Își plângea de milă.
Vorbea în limbajul lor.
Toată viața, Hitler n-a suportat…
Moartea lui Gladys a schimbat complet…
…a murit lângă un brad de Crăciun.
…perspectiva Regelui.
Elvis a devenit mai retras…
…izolare totală…
…propria sa moarte.
Hitler a pus portretul mamei sale la Obersalzberg.
A început să audă un țiuit în urechea stângă.
Elvis și-a respectat contractul.
Exces…
deteriorare, autodistrugere, comportament grotesc,
deformare fizică și o serie de traume cerebrale autoprovocate.
Și-a asigurat statutul de legendă.
I-a cucerit pe sceptici murind devreme, în mod oribil și inutil.
Nu mai putea fi contestat.
Mama lui a văzut totul ca la televizor,
cu mult înainte de moartea ei.
Imaginați-vi-l pe Hitler pe finalul vieții,
captiv în Führerbunker, sub orașul arzând.
Rememorează începuturile sale la conducere,
când se aduna mulțimea.
Gloata ocupa toată curtea
și cânta melodii patriotice,
desena svastici pe pereți și pe animalele de fermă.
Mulțimea se aduna la vila lui de la munte.
Mulțimea venea să-l asculte vorbind.
Mulțimea excitată,
masele pe care le numea cândva unica lui mireasă.
Mulțimea era hipnotizată de glasul lui,
de imnurile partidului, de paradele cu torțe. Dar stați!
Cât de familiare ne sunt toate astea!
Cât de banale!
Lumea vine, se entuziasmează…
băi de mulțime,
oamenii vor să fie extaziați. Nu e ceva banal?
Toți știm asta.
Am făcut parte din acele mulțimi.
Dar trebuie să fi fost ceva diferit la acestea. Ce anume?
O să șoptesc un cuvânt cumplit din engleza veche…
din germana veche, din vechile limbi nordice.
Moarte.
Mulțimile astea se adunau în numele morții.
Veneau să-i omagieze pe cei morți. Dar nu pe cei morți deja.
Pe viitorii morți.
Pe morții vii dintre noi.
Procesiuni, cântece, discursuri, dialoguri cu morții,
recitarea numelor morților.
Veneau să vadă ruguri și roți de foc,
mii de stindarde coborâte în bernă,
mii de îndoliați în uniformă.
Aveau ranguri și detașamente, fundaluri complicate,
steaguri însângerate și uniforme de gală.
Mulțimea venea să formeze un scut împotriva propriei morți.
Dacă erau o mulțime, evitau moartea.
Dacă se desprindeau din mulțime, riscau să moară ca indivizi,
să înfrunte moartea singuri!
Mulțimea venea în special din acest motiv.
Ca să fie o mulțime.
EVENIMENTUL TOXIC AEROPURTAT
Fie ca zilele să fie fără sens.
Anotimpurile să se scurgă.
Nu treceți la acțiune conform unui plan!
Ce vezi acolo?
La radio spuneau că a deraiat un tren cisternă, dar nu cred că a deraiat.
A fost lovit și ceva l-a găurit.
E fum și nu-mi place cum arată.
Cum arată?
- Vezi pompierii sau… - Sunt peste tot.
Dar nu par să se apropie.
Cred că sunt materiale toxice sau explozive.
- N-o să vină încoace. - De unde știi?
N-o să vină. Dar nu mai sta pe marginea acoperișului, se sperie Baba.
Îmi spui că se sperie ea ca să mă simt vinovat și să n-o mai fac.
Dacă-mi spui că te sperie pe tine, o fac oricum.
Închide geamul!
- Ai terminat temele? - Se vede firul de fum din pod?
- Nu e un fir de fum. - Trebuie să plecăm?
- Sigur că nu. - De unde știi?
Știu eu.
Când a fost o scurgere la școală, ne-au evacuat.
Era înăuntru. Asta e afară.
Folosesc suflante de frunze ca să dea cu ceva.
- Cu ce? - Nu știu, cică neutralizează scurgerea.
- Asta nu explică ce fac. - O împiedică să crească.
Când mâncăm?
Dacă mai crește, ajunge aici oricum.
- Nu ajunge. - De unde știi?
N-o să ajungă!
La radio spun că e un fir de fum, dar nu-i așa.
- Asta zice și tata. - Ce e?
O chestie diformă, tot mai mare. O creatură întunecată și neagră, de fum.
De ce spun că e un fir?
Timpul de emisie…
Au spus ce substanță e?
Se numește Nyodene Derivative sau Nyodene D.
L-am văzut într-un film despre deșeuri toxice.
- Ce provoacă? - Cobai filmați?
Nu se știe cum afectează oamenii. Cobailor le provoca noduli.
- Asta era în film. La radio ce spun? - Iritații pe piele și palme transpirate.
- La cobai? - La radio, nu în film.
Au adăugat greață, vomă, probleme de respirație.
- Unde? - La ambele.
- N-o să vină aici. - De unde știi?
N-o să vină. Nu bate vântul azi.
În perioada asta, bate vântul în direcție opusă.
- Dacă bate încoace? - N-are cum.
- Dacă o face doar o dată? - De ce?
- Au închis o parte din autostradă. - E normal.
- De ce? - De ce?
E o măsură de precauție logică.
- Ușurează deplasarea… - Stai, Helen! Jack e aici.
Familia Stover spune că s-au deversat 130.000 de litri.
Fetelor ei le transpiră palmele.
S-a modificat. Ar trebui să vomite.
Îi e rău cuiva?
Bine. Mulțumesc, Helen.
Ținem legătura. Au vorbit la centrul meteo de la Glassboro.
Nu mai e un fir de fum.
Dar ce e?
Un nor negru ondulat.
E mai corect. Deci iau măsurile potrivite. E bine.
E de așteptat ca o masă de aer să coboare din Canada.
Mereu vin mase de aer din Canada.
Așa e. Nu-i nimic nou în asta.
Cum Canada e la nord, dacă norul se deplasează spre sud,
o să treacă departe de noi. Când mâncăm?
Poate ar trebui să ne facem griji.
- Nu vrem să speriem copiii… - N-o să se întâmple nimic.
Noi doi știm că n-o să se întâmple nimic,
dar trebuie să fim prevăzători.
Când o să ne dăm seama că e grav?
O pățesc oamenii din zonele expuse.
Din păcate, societatea e aranjată
astfel încât cei săraci și needucați
suferă principalul impact al dezastrelor naturale și umane.
Chiar e trist.
Ai văzut un profesor universitar cu barca pe stradă în filmările cu inundații?
- De ce vrei să mănânci devreme? - Am sărit prânzul.
- Fac pui prăjit cu ardei iute? - Perfect!
- Unde e Wilder? - Nu știu.
- Ți-am călcat roba. - Mulțumesc.
- Ai plătit telefonul? - Nu găsesc factura.
Am plătit gazele și curentul.
Să ne gândim un pic la nor!
Dacă e periculos?
Tot ce e în cisterne e periculos. Dar efectele sunt pe termen lung.
- Deci murim mai târziu? - Nu murim de la asta. Ajunge să ne ferim.
Să nu-l ignorăm complet!
Uite-l pe Wilder!
Baba face pui cu ardei iute.
Acum spun că e un nor negru ondulat.
- Asta zicea familia Stover. E bine. - De ce?
I-am spus surorii tale. Au o abordare corectă.
Mă ajuți?
Bine.
Tot acolo a rămas.
Pare să nu se deplaseze.
Vezi ca Wilder să nu umble cu izolația.
Adică nu crezi că vine încoace?
E clar că știi ceva în plus.
Crezi că vine sau nu?
Vrei să spun că nu vine, apoi mă ataci cu datele tale.
- Vino încoace! - Ce au zis?
Nu provoacă greață, vomă, probleme de respirație, cum ziceau.
- Dar ce? - Palpitații și déjà-vu.
Déjà-vu? Pe bune?
Afectează partea falsă a creierului.
- Nu cred asta. - Mai e ceva.
Nu-i mai spun norul negru și ondulat.
- Dar cum? - Evenimentul toxic aeropurtat.
Numele nu contează. Contează doar localizarea.
E acolo, noi suntem aici. Wilder!
O masă de aer coboară din Canada.
- Știam asta. - Dar e important!
Poate că da, poate că nu. Depinde.
Vremea stă să se schimbe.
- Nu mâncăm cam devreme azi? - Ce înseamnă „devreme”?
Vrem să ne luăm de-o grijă?
Ce grijă?
- În caz că se întâmplă ceva. - Ce?
E delicios, Baba! Tu nu mănânci.
- Denise, te simți bine? - Prezintă simptome învechite.
Steffie, poți să…
- Baba, dă-mi porumbul! - Sigur.
Mulțumesc mult.
- Te simți mai bine? - Ardeii sunt minunați…
- Se aude de la pompieri. - Ce avem la desert?
Un nor de chimicale mortale.
Evacuați toate reședințele!
Un nor de chimicale mortale.
Evacuați…
- Vor să evacuăm. - Era o sugestie sau un ordin?
- Era mașina căpitanului… - Cu alte cuvinte, n-ai avut ocazia
să remarci nuanțele intonației.
De la sirene.
Vocea spunea:
„Evacuați toate reședințele! Un nor de chimicale mortale.
Un nor de chimicale mortale.”
E în regulă.
Jack, lasă alea!
Mi-a văzut cineva masca de schi?
ISTORIA OCULTULUI
- N-am găsit masca de schi. - La ce-ți trebuie?
O iei în asemenea situații.
Oamenii pierd mult timp agitându-se.
Nu cred că ne trebuie planta, dar…
- Suntem toți? - Prezenți.
Ceilalți au plecat deja.
Am întârziat.
Localnicii din Blacksmith să o ia pe șosea
până la a patra benzinărie, unde găsesc restaurantul Kung Fu Palace.
E locul cu iazuri cu nuferi și cu căprioare?
Da.
- Noi unde mergem? - O să ne spună.
- Punem caseta mea? - Mai târziu.
A fost o iarnă blândă sau aspră?
- Față de ce? - Nu știu.
- Cei din vest se duc… - Noi!
…în tabăra de cercetași Camp Daffodil,
- Acolo, voluntarii oferă suc și cafea. - Avem un plan.
Șoseaua 10, după reprezentanța Ford Inerson.
La naiba!
…între granița ținutului și autostrada 5.
Insistăm să nu căutați adăpost în afara zonelor stabilite.
Sir Albert Einstein spunea…
O să fie mai lejer când se fac patru benzi.
Nu poți trăi pe soare.
El spunea „dacă”.
Cei din Crown Victoria nu sunt speriați.
Da, râd.
Ăștia nu râd.
- Unde? - În Country Squire.
Par distruși.
Ce contează ce fac alții?
- Vreau să știu cât să mă sperii. - Încă nu știm.
- Asta mă sperie mai rău. - Nu te teme!
Nu vine nimeni din sens opus.
- Poliția a blocat… - Unde e poliția? Ne-a abandonat?
E pe aici.
De ce fac cumpărături în timp de criză?
Sunt reduceri.
- Poate că știu ceva în plus. - Poate nu există scăpare.
Poate că plouă cu Nyodene D.
E posibil?
Cei aflați înăuntru sunt rugați să nu iasă.
- De ce spun asta? - Au zis să plecăm.
…rămâneți acolo!
Dacă ați fost evacuați, găsiți-vă adăpost imediat!
Repet, nu ieșiți, dacă sunteți înăuntru!
Dacă nu, duceți-vă înăuntru cât mai repede!
Ne depășesc, tată.
E ilegal…
Baba a făcut pui prăjit cu ardei iute. Preferatul tatei.
Tata spunea că fumul n-o să vină încoace. Dar era un eveniment toxic aeropurtat.
Am împachetat rapid, am fugit la mașină, dar eram ultimii evacuați.
Asta e tot ce s-a întâmplat?
Ploaia răpăia pe mașină.
Când am ieșit din suburbii, am nimerit în ambuteiaj.
Tata căuta informații la radio.
Traficul umplea autostrada ca piese de domino luminoase.
Treceam pe lângă oameni cu probleme.
S-a format o legătură nerostită cu ceilalți călători.
Apoi, un accident.
O mașină s-a răsturnat.
- Oamenii le-au sărit în ajutor. - Bieții de ei!
Ni s-a făcut semn să trecem, privind cu compasiune și groază.
Ce-i asta?
Condu, Jack!
Ți s-a contractat gâtul. Ai înghițit ceva.
O bomboană mentolată. Fii atent la drum!
Ai băgat bomboana în gură și ai înghițit-o fără să o sugi?
Ce să înghit? O am în gură.
Dar ai înghițit ceva, am văzut.
Era doar salivă. Nu știam ce să fac cu ea. Condu, te rog!
- Situația e înfricoșătoare, bănuiesc. - Da.
Avem de-a face cu o substanță foarte periculoasă.
Poate afecta multă lume.
Știți câți oameni din Glassboro au fost evacuați?
- Se termină benzina. - Nu știu.
- Mai e destulă. - Cum să mai fie?
Așa e făcut rezervorul, ca să nu rămâi fără.
Nu se poate. Până la urmă se termină.
Nu mergi la nesfârșit.
- Când știi să oprești? - Oprești la benzinărie.
Uite!
Nu e nimeni.
Funcționează.
N-ai plătit, tată.
Nu era nimeni.
Puteai să lași banii pe tejghea.
Mă grăbeam.
- Le trimit un cec. - Probabil că n-o s-o faci.
Ce se întâmplă dacă se contaminează câinii?
- Nu pățesc nimic. - De unde știi?
- Întreabă-l pe Jack! - Pe Heinrich.
Ar putea fi adevărat. Se folosesc cobai pentru că putem lua aceleași boli.
N-ar folosi câini dacă le-ar face rău.
- De ce? - Câinii sunt mamifere.
- Ca și cobaii. - Sunt dăunători.
- Sunt rozătoare. - Și dăunători.
- Gândacii sunt dăunători. - Sunt insecte.
Îți dai seama numărând picioarele.
- Sunt și dăunători. - Un gândac…
Familia e leagănul dezinformării mondiale.
…atunci e ca un gândac, ambii sunt dăunătoare.
Cobaii și oamenii pot face cancer, dar gândacul nu.
Vrea să spună că două mamifere au mai multe în comun decât doi dăunători.
Adică un cobai nu e doar dăunător și rozător, ci și mamifer?
La dracu'!
Îți vine să te uiți la el întruna.
- Îmi dai binoclul? - Și mie!
Hai, copii, împărțiți!
- Asta facem. Eu prima… - Nu, împărțiți pe bune!
Bun-venit în Camp Daffodil!
Am auzit că putem pleca acasă în zori.
Nu știu dacă vreau acasă.
Soacră-mea stă cu noi.
- Aici mă relaxez. - Va dura două săptămâni.
Guvernul ne ascunde ceva.
Rapoartele se succed.
Dar nu spun nimic.
Un elicopter a dispărut în norul toxic.
Asta înseamnă cel puțin șapte lucruri.
- Știu șase, care-i al șaptelea? - Dacă nu știu la care te referi…
Câinii sunt din New Mexico, i-au parașutat într-o poiană, într-o săritură nocturnă.
Ei sunt eroii.
„Un institut celebru a hipnotizat sute de oameni
ca să-și amintească vieți anterioare
de constructori de piramide, studenți străini și extratereștri.
«Doar anul trecut», declară hipnotizatorul Ling Ti Wan,
«am ajutat sute de oameni să revină…»”
Probabil că au dat cu sodă calcinată la deversare.
Prea puțin, prea târziu.
O să trimită avioane utilitare în zori,
să bombardeze norul toxic cu sodă calcinată,
ca să-l împrăștie în milioane de fragmente inofensive.
Soda calcinată e denumirea carbonatului de sodiu,
care e folosit în fabricarea de sticlă, ceramică, detergenți și săpun.
E folosit și la bicarbonatul de sodiu,
pe care sigur l-ați consumat după o noapte în oraș.
Probabil că vă întrebați ce anume e acest Nyodene D
despre care tot auzim.
Mă bucur că ați întrebat.
Sub formă de pulbere e incolor, inodor și foarte periculos.
Doi hoți au murit. Patru sunt răniți…
Au fost văzute multe OZN-uri în zona asta.
Ronald Reagan. Știi că urma să joace în Casablanca?
Heinrich e mai comunicativ.
Unde e? Nu l-am văzut.
Vezi oamenii ăia? Nu te ridica! E în mijlocul lor.
Le spune ce știe despre evenimentul toxic.
- Și ce știe? - Se pare că multe.
- De ce nu ne-a spus și nouă? - Nu i se pare că merită
să fie amuzant în fața familiei.
Noi suntem o provocare neplăcută.
N-ar trebui să te duci acolo, să-și vadă tatăl în momentul de glorie?
- Se supără dacă mă vede. - Dacă mă duc eu?
- O să pară că te-am trimis eu. - Și e rău?
- Doar o bomboană? - Ce?
Doar salivă cu care nu știai ce să faci?
Era o bomboană.
- Dă-mi și mie! - Era ultima.
- Ce aromă? Rapid! - Cireșe.
Atenție!
Dacă ați fost expuși la evenimentul toxic aeropurtat
pentru mai mult de zece secunde, duceți-vă în față…
N-ai auzit ce a spus?
- Ceva despre expunere. - Exact.
Ce legătură are cu noi?
Nu cu noi, cu tine.
- De ce cu mine? - Tu ai ieșit din mașină să faci plinul.
Dar norul nu era deasupra noastră.
Era în fața noastră.
Când te-ai urcat în mașină a afectat luminile.
- Minunat! - Da.
Când m-am dat jos, norul putea fi atât de aproape
încât să plouă din el pe mine?
Nu e vina ta, dar ai fost fix sub el două minute și jumătate.
- Cât ai fost expus? - Denise zice că două minute și jumătate.
E mult sau puțin?
Orice contact al emisiilor cu pielea sau orificiile
reprezintă o problemă. E Nyodene D…
Felicitări!
…o nouă generație de deșeuri toxice. Moderne.
O parte la un milion afectează permanent un cobai.
Și cei din mașină? Am deschis portiera ca să cobor și să urc.
Pentru ei, riscurile sunt minime.
Dar cele două minute și jumătate sub nor mă înfioară.
- Ce înseamnă SIMUVAC? - „Simulare de evacuare.”
E un nou program care luptă pentru finanțare.
Evacuarea asta e reală.
Știm. Dar o folosim ca model.
Adică ați profitat de…
un eveniment real pentru a repeta o simulare?
Am pus planul în practică.
- Cum merge? - Implementarea nu merge cum ne-am dori.
Victimele nu se găsesc unde am vrea, dacă ar fi o simulare.
Trebuie luat în calcul faptul că totul e real azi.
Și computerele?
Folosiți date reale sau de antrenament?
Fii atent!
- Am fost afară două minute și jumătate. - A fost expusă doar la noroc.
Câte secunde înseamnă asta?
Văd numere în paranteze, cu steluțe care pulsează.
Ce înseamnă asta?
- O să mor? - Nu chiar.
- Cum adică? - Nu cu cuvintele astea.
Dar cu ce cuvinte?
Nu e vorba de cuvinte, ci de ani. Aflăm mai multe în 15 ani.
Până atunci, e o problemă gravă.
Ce o să aflăm în 15 ani?
Dacă trăiești până atunci, o să știm mai multe decât acum.
Nyodene D are o durată de viață de 30 de ani, va fi trecut jumătate.
Ca să-i supraviețuiesc, trebuie să apuc 70 de ani?
Eu nu mi-aș face griji pentru ce nu văd sau simt.
Mi-aș trăi viața.
M-aș însura, aș face copii.
Poți face toate astea, știind ce știm.
- Spuneai că e o problemă. - Computerul a zis, nu eu.
Computerul spune că nu e o simulare, în ciuda textului de pe banderola ta.
E real.
Mulțumesc.
Murray!
- Ești aici. - Jack!
Bună, durule!
Toți albii iubesc o piesă a lui Elvis.
Parcă plecai la New York.
Am rămas să văd filme cu accidente.
Am auzit un zvon despre femei ușoare și am venit să văd.
Una zice că are chiloți cu deschidere.
- Ce crezi că înseamnă? - Nu par ocupate.
Nu pare genul de dezastru care duce la dezinhibare sexuală.
O să fie unul sau doi care și-o trag,
dar n-o să fie o orgie, nu în noaptea asta.
- Voi ați avut episoade de déjà-vu? - Nu.
Voi ați avut episoade de déjà-vu?
De ce credem că lucrurile astea se repetă?
E simplu. S-au întâmplat în mintea noastră, ca viziuni ale viitorului.
Chestii supranaturale.
Când murim, poate că o să spunem…
„Cunosc sentimentul. Am mai fost aici.”
Ce faci?
Sunt pe moarte.
Am petrecut două minute și jumătate expus la norul toxic.
Chiar dacă nu mă ucide direct, o să supraviețuiască în trupul meu.
Pot să mor într-un accident aviatic, iar Nyodene D ar dăinui
în cadavrul meu îngropat.
- Mi-a spus un computer. - Îmi pare rău, prietene.
Dar computerele mai și greșesc.
Electricitatea statică le încurcă.
Era în baracă, n-aveau covoare.
Scame! Păr în circuite. Apar mereu greșeli.
Să nu-i spui nimic lui Babette!
- Ar fi distrusă. - Sigur.
Uneori cred că văd cum vine moartea după mine.
De obicei noaptea.
Soarta de care m-am temut a sosit.
Toți știm că nu poți scăpa de moarte.
Cum facem față acestei noțiuni devastatoare?
O reprimăm, o ascundem. Dar tu nu știi să reprimi.
Aș vrea să pot face ceva, să găsesc o rezolvare.
Credeai că Hitler o să te apere. Unii oameni sunt măreți.
Hitler e mai măreț decât moartea. Înțeleg asta.
Da? Aș vrea să înțeleg și eu.
E evident.
Grozăvia copleșitoare nu lasă loc morții tale.
Ai făcut un lucru îndrăzneț, un atac îndrăzneț.
Dar prostesc.
Dacă aș putea să nu-mi pese de mine…
Ia ăsta! Mai am unul acasă, în sertarul de sub plita electrică.
Simte-i greutatea!
E încărcat.
E micuț, dar trage cu gloanțe reale.
E un Zumwalt automatic, calibrul 25. E nemțesc. Genul tău.
Nu-l vreau.
Cred că sunt două tipuri de oameni pe lume.
Ucigași și victime. Majoritatea suntem victime.
N-avem dispoziția și furia necesare ca să ucidem.
Dar gândește-te cât de pasional e, teoretic, să ucizi un om.
Dacă el moare, tu scapi.
Îl ucizi și câștigi credite de viață. Cine știe?
Poate că violența e o formă de renaștere.
Poate poți ucide moartea.
Fugeau pentru că nu știau ce să facă.
Localnicii erau speriați.
Erau vrăjiți de nor, era frumos deasupra lor…
Câinii Nyodene nu pleacă undeva
Guvernul ne ascunde ceva
Un OZN a apărut la o fermă din Farmington
Deja jaful a devenit ceva monoton
Trei căprioare De la Kung Fu Palace au murit
Norii frumoși Nu sunt ce par
Bărbații în Mylex costumați
Vin să ardă și să fure de la frați
Nu e nicio diferență Între republicani și democrați
Norul vine după toți
Toxic! Toxic peste tot!
Jack, trezește-te! Trebuie să plecăm!
Duceți-vă la vehicule!
- Mamă! - Încă cinci minute.
Nu, acum!
De ce repetă totul? O auzim.
Îi place să se audă.
Se apropie norul toxic!
Toxic!
E imperativ să vă acoperiți fața!
Atenție!
Stai!
- Jack! - Tată!
- Steffie, l-ai pierdut pe Bun Bun! - Ce?
- Iepurele! Baba, Bun Bun a căzut! - Jack!
Jack!
Steffie l-a pierdut pe Bun Bun!
Jack!
Adu-i iepurașul lui Steffie!
- I-a căzut! - E acolo!
Dă-mi cheile de la mașină, Jack!
Mulțumesc.
CONTROLUL ARMELOR E CONTROLUL MINȚII
L-am luat.
- Jack! - Mergem în sensul greșit.
Ce faci?
Presimt că cei din Land Rover știu să supraviețuiască.
Doamne!
- Bine. - Asta nu e stradă.
Lasă-te în jos!
- Faruri în stânga! - Am văzut.
Doamne!
Nu ne apropiem de faruri.
Acum sunt acolo.
Sunt în spatele nostru acum.
Fă-o!
- Pe direcția orei 14:00. - Sună bine.
- Suntem în apă. - Mi-am dat seama.
Tată, oprește motorul!
- Oile au gene? - Întreabă-l pe tata!
- Suntem duși de apă. - Oile au gene?
Nu e nimeni atent la ce se întâmplă?
Tata vrea să fie lăudat pentru trecerea râului.
Nu vreau să fiu lăudat. Vedeți-vă de discuția voastră!
- Dacă e o cascadă? - Tată, e o cascadă?
Pornește-l iar!
Calc-o!
Încă o dată!
Ar putea ucide o persoană
dacă se apropie prea mult sau e doar iritant?
Mulțumesc.
…au un apetit pentru agenții toxici din Nyodene D.
Norul se deplasează spre vest, iar localnicii sunt rugați
să se mute în Iron City,
unde firmele și-au deschis porțile
pentru a adăposti evacuații care și-au părăsit casele.
Doi bărbați de la popas au murit,
aveau acid pe costumele de Mylex.
Atenție! Încetați discuțiile!
Nimeni n-are voie să plece din clădire! Bine?
Dacă mă întreabă cineva dacă poate să plece,
o să-i zic același lucru.
Nimeni n-are voie să plece din clădire!
- Ce face Babette? - Nu-mi place noul zvon.
Spune!
Coboară tehnicieni din elicoptere militare
ca să amplaseze microorganisme în miezul norului toxic.
- Ce nu-ți place la asta? - Nu știu, progresul științific mă sperie.
Nimic la știri. Nicio vorbă, nicio imagine.
Pe canalul Glassboro am meritat doar 52 de cuvinte.
Fără imagini.
Fără reporteri în direct.
Se întâmplă atât de des, că nu ne mai pasă?
- Eram morți de frică! - Încă suntem!
Am plecat de acasă.
Am condus prin furtună. Am văzut spectrul morții.
Nava morții care a străbătut cerul.
Ne spun că e neimportant?
Ei cred că e doar televiziune? Nu știu că e ceva real?
N-ar trebui să împânzească străzile cu camere de filmat și reporteri?
N-ar trebui să strigăm la ei:
„Lăsați-ne, am îndurat destule”?
N-avem dreptul să le disprețuim întrebările idioate?
Uitați-vă la noi!
Suntem în carantină.
Suntem ca leproșii medievali.
Așa e!
Tot ce iubim, tot ce am obținut cu trudă e în pericol.
Chiar dacă n-au murit mulți oameni,
suferința noastră nu merită atenție?
Teroarea noastră?
Frica nu e subiect de știri?
Contăm! Exact!
Am mai văzut asta.
Ce anume?
Tu stăteai acolo, eu stăteam aici.
Trăsăturile tale erau extrem de clare.
S-a mai întâmplat. Șuieratul țevilor.
Mici fire de păr se ridică pe corp, privirea ta identică.
Ce privire?
Bântuită.
Cenușie.
Rătăcită.
Abia după nouă zile ne-au spus că ne putem întoarce acasă.
Bine ați revenit!
Mă bucur că supermarketul nu s-a schimbat după evenimentul toxic.
De fapt, s-a îmbunătățit.
Carne neambalată, pâine proaspătă,
e ca un bazar persan.
Totul e în regulă și o să continue așa, câtă vreme supermarketul rezistă.
Știi că tibetanii cred că există o stare de tranziție
între moarte și renaștere?
La asta mă gândesc când vin aici.
Supermarketul e locul de așteptare. Ne reîncarcă spiritual.
E o poartă.
Uite cât de strălucitor e! E plin de date parapsihologice,
de unde și radiații.
Toate literele și numerele sunt aici, toate culorile,
toate vocile și sunetele, toate codurile și expresiile ceremoniale.
Trebuie doar să știm să le descifrăm.
Doamne!
Ce face adorabila ta soție?
S-a schimbat de când cu evenimentul.
- Am suferit o traumă colectivă. - Umblă doar în trening.
Se uită pe geam și plânge fără motiv.
Nu știu cum s-o ajut. Am fost ocupat cu conferința …
- Și copiii? - La școală.
Steffie nu mai poartă mască.
Și tu?
Am programare la doctor mâine.
- Ce zice despre faptul că ești condamnat? - Nu i-am spus.
N-a găsit nimic rău, așa că nu deschid subiectul.
- Eu mint frecvent doctorii. - Și eu. Dar de ce?
Știi problema mea cu Elvis, cu care m-ai ajutat?
În mod tragic, aș fi câștigat oricum.
- Ce s-a întâmplat? - Cotsakis, rivalul meu…
nu mai e printre cei vii.
- A… - Murit.
Pierdut în valurile din Malibu. În vacanță.
Am aflat acum o oră și am venit aici.
Îmi pare rău că ți-am zis asta. Având în vedere situația ta…
Bietul Cotsakis!
Pierdut în valuri?
Bărbatul ăla enorm!
- Chiar că era mare. - Enorm!
- Cântărea vreo 135 kg. - Pe puțin.
Mort! Un bărbat atât de mare!
Mai bine s-o pățească alții decât noi.
Să fii atât de mare și apoi să mori…
Îl văd atât de limpede!
Poate când acceptăm moartea putem muri în liniște.
Ne îndreptăm spre ușile glisante.
Acum. Tare!
Crush. Jolt. Hi-C.
Nancy? Sanka.
Sanka, Nancy!
Dacă moartea e doar un sunet?
Îl auzi veșnic. Un sunet, de jur împrejur.
Uniform, alb.
E ciudat, într-un fel, nu?
Că ne putem imagina morții.
Ignorați ultimul anunț!
Stai, ce? E valabil.
Ce-i cu atâtea controale, dle Gladney?
În trecut vă temeați să aflați dacă aveți probleme.
Mă tem și acum.
Mă bucur că vă luați în serios statutul de pacient.
Statut?
Când pleacă de la doctor, oamenii uită că sunt pacienți.
Dar doctorul e doctor și după program.
Așa ar trebui să fie și pacientul.
Nu-mi place nivelul potasiului.
- Ce înseamnă? - N-am timp să vă explic.
Avem cote mari reale și cote false. E suficient să știți asta.
Cât de ridicat e nivelul potasiului?
Uriaș, evident.
Ar putea indica o problemă
care abia începe să se manifeste?
O problemă provocată de o expunere
sau o asimilare involuntară a unei substanțe din aer sau din ploaie?
Ați intrat în contact cu o asemenea substanță?
Ați fost expus la nor?
De ce? Datele indică o asemenea expunere?
Dacă n-ați fost expus, nu pot indica așa ceva, nu?
Deci suntem de acord Și n-aveți motive să mă mințiți.
O să vă trimit la Glassboro, pentru analize amănunțite.
Au o clinică nouă, Autumn Harvest Farms. Ați auzit de ea?
Au echipamente strălucitor de noi. Chiar strălucesc!
Să vă trimită înapoi la mine cu rezultatele sigilate.
Împreună, doctor și pacient,
putem face lucruri pe care nu le-am putea face separat.
Dle doctor Lu, ați auzit de Dylar?
- E insula din Golful Persic? - Nu…
Platformele petroliere cruciale pentru Occident.
E sub formă de pastile albe.
N-am auzit de el.
Viața revine la normal, încet, dar sigur,
în Blacksmith și în împrejurimi.
Ciobăneștii germani au depistat
un nivel foarte scăzut de materiale toxice la marginea orașului.
Nu mai e niciun pericol pentru oameni și animale.
Ultimii lucrători de urgență pleacă și iau și câinii cu ei.
Adevărata problemă sunt radiațiile zilnice.
Radioul, televizorul, microundele, cablurile de înaltă tensiune.
Lăsați norii toxici!
Câmpurile electrice și magnetice contează. Industria s-ar prăbuși
dacă rezultatele reale ale anchetelor ar fi publicate.
Wilder e mai tăcut?
Dacă ar publica datele, ar fi procese de miliarde.
E cam extrem, nu crezi?
Ce am spus sau ce s-ar întâmpla?
- De ce sunt munții în nord? - Așa sunt peste tot.
Mai spune-mi!
Zăpada se topește primăvara și curge în rezervoarele de lângă orașe,
care sunt în sudul statului tocmai de asta.
- E adevărat? - Tu ce crezi?
- Sincer, nu știu. - Copii, atenție!
Țineți-vă de mână când traversați!
Aveți grijă la piscine!
Dacă bănuiți că cineva e răpitor, probabil că e.
- Unde te duci? - Am un curs nou la biserică.
- Ce curs? - Mâncat și băut.
- Nu e evident? - Ce-i înveți?
Nu e târziu? Aproape s-a înnoptat.
Ce e noaptea?
Vine de șapte ori pe săptămână. Ce e unic în asta?
Jack, mă ajuți cu temele după cină?
Tema era doar un pretext. Vreau să-ți arăt ceva.
Dylar.
Mai erau patru. Ia una drept probă! Avem nevoie de dovezi.
- Nu-i spunem nimic lui Baba. - Bine.
Ar zice că nu știe de ce le-a pus acolo.
Mă duc la farmacie la prima oră și-l întreb pe farmacist de Dylar.
- Am fost eu. - Când?
- De Crăciun. Am fost la trei farmacii. - Ce au zis?
- N-au auzit de el. Nu e pe nicio listă. - Nelistat.
- Trebuie să-i sunăm doctorul. - Îl sun mâine.
Sună-l acum! E grav, Jack! Se întâmplă ceva cu ea.
Îl sun acum. Îl sun acasă.
Surprinde-l!
Dacă-l prind acasă, nu vorbesc cu recepționera.
Sună-l acasă, trezește-l!
Fă-l să ne spună ce vrem să știm!
Îl sun acasă și-l trezesc.
Îl fac să ne spună ce vrem să știm.
- Alo? - Dle dr. Hookstratten.
Sunt Jack Gladney, o tratați pe soția mea, Babette.
Bine.
Scuzați-mă că vă sun acasă, dar îmi fac griji pentru Babette.
Și sigur medicamentele prescrise de dv. sunt cauza problemei.
Ce problemă?
Pierderi de memorie.
Mă sunați acasă pentru pierderi de memorie?
Dacă toată lumea ar face așa, unde am ajunge?
- Efectul de domino ar fi uriaș. - Pierderile de memorie sunt dese.
Dese și prelungite.
Ați suna un doctor la zece seara pentru „pierderi de memorie”?
De ce nu spuneți că are gaze? Sunați-mă acasă pentru gaze!
Dese și prelungite. Sigur sunt de la medicament.
Ce medicament?
Dylar.
N-am auzit de el.
O pastilă mică, albă.
- Într-un flacon portocaliu. - Într-un flacon…
Descrieți o pastilă drept „mică și albă”
și vreți ca un medic să răspundă acasă, după ora 22:00.
De ce nu spuneți că e rotundă? E crucial pentru cazul nostru.
E un medicament nelistat!
Nu știu de el. Și nu i l-am prescris soției dv.
- Bine, scuze de deranj. - Spune-i că am fost la trei…
Nu știu să vorbesc cu doctorii!
O să duc pastila să fie analizată
de cineva de la departamentul de chimie.
Sau ai făcut și asta?
Nu e o pastilă în sensul obișnuit.
Substanța din Dylar e închisă într-o membrană de polimer.
Apa din tubul digestiv pătrunde prin membrană
într-un ritm atent controlat.
Ce efect are apa?
Dizolvă medicamentul închis în membrană.
Medicamentul iese din învelișul de polimer
printr-o gaură minusculă.
A durat până să găsesc gaura.
Pentru că e făcută cu laserul.
Nu e doar minusculă, dimensiunile sale sunt extrem de precise.
Lasere? Polimeri?
Nu sunt expertă, Jack, dar pot să-ți spun că e un sistem minunat.
- Un Twinkie! - Ce rost are precizia asta?
Medicamentul e eliberat într-un ritm anume, pe perioade lungi de timp.
Sistemul e eficient.
Sunt impresionat. Sunt șocat.
Spune-mi ce efect are!
Ce e Dylar?
- Nu știu. - Ba știi.
- Ești genială, toți spun asta. - Ce ar putea spune?
Practic neurochimie. Nimeni nu știe ce înseamnă.
Pot să-ți spun cu certitudine
că substanța din Dylar e una psihofarmaceutică.
Probabil că interacționează cu o parte izolată a cortexului uman.
Aș vrea să știu mai multe. Dar pot să-ți spun ceva!
Nu e pe piață.
Era într-un flacon banal.
Nu-mi pasă în ce era. E necunoscut.
E timpul pentru o discuție serioasă. Amândoi știm asta.
Am găsit Dylarul.
Ce Dylar?
Termină, Baba! Era lipit sub masca de calorifer.
De ce aș lipi ceva acolo?
Asta a spus Denise că o să zici.
- De obicei are dreptate. - O să-mi spui ce e Dylarul.
Dacă nu pentru mine, pentru fetița ta.
E foarte îngrijorată.
Și n-ai loc de întors. Te-am prins la înghesuială.
O expertă a analizat o pastilă.
Dylar e aproape la fel de ingenios
ca microorganismele care au consumat norul.
Și mai știm ceva distrugător pentru cazul tău.
Știm că Dylar nu se găsește în farmacii.
Așa cum știi, nu-mi stă în fire să urmăresc oameni.
Dar Denise e diferită.
Dacă nu-mi spui ce vreau să știu, o dezlănțui pe fetița ta!
O să te atace cu toate puterile.
O să te facă praf.
Știi că am dreptate.
Lasă-mă să-ți spun în felul meu.
Nu te grăbi! Avem toată ziua.
Aștept cât ai nevoie.
Nu știu când a început.
Poate acum un an și jumătate.
Credeam că trec printr-o fază.
O piatră de cumpănă în viața mea.
„Piatră de hotar” sau „moment de cumpănă”.
Mi-am zis că e un fel de familiarizare. Vârsta a doua. Așa ceva.
Mă așteptam ca starea să treacă, să uit, dar n-a trecut.
- Ce stare? - Nu contează acum.
Nu te-am mai văzut așa.
Veselia o caracterizează pe Babette.
Nu e morocănoasă, nu-și plânge de milă.
- Lasă-mă să vorbesc! - Bine.
Știi cum sunt. Cred că totul poate fi îndreptat.
Cu atitudinea potrivită, poți schimba o stare nocivă
reducând-o la părțile elementare.
Am fost la biblioteci și librării, m-am uitat la televizor,
am făcut liste și diagrame, am vorbit cu un preot sikh din Iron City.
Am studiat ocultismul, am ascuns cărțile în pod,
ca să nu le găsiți tu și Denise și să vă speriați.
Toate astea fără știrea mea?
Babette vorbește cu mine,
îmi dezvăluie trăirile ei.
Nu e o poveste despre faptul că te-a dezamăgit tăcerea mea.
Temele sunt durerea mea și încercarea de a-i pune capăt.
Bine.
M-am documentat, dar nu făceam niciun progres.
Starea îmi afecta întreaga viață.
Într-o zi, la supermarket,
citeam un ziar de scandal la coadă.
Era o reclamă. Nu contează ce spunea.
Ajunge să știi că erau căutați voluntari pentru cercetări secrete.
I-am sunat și am fost intervievată de o mică firmă ce studiază psihobiologia.
Să-i spunem Gray Research, deși nu așa se cheamă.
Să spunem că eu comunicam cu dl Gray.
Dl Gray e un amestec de oameni.
Am ținut legătura cu trei sau patru oameni de la firmă.
Era o clădire lungă, ștearsă, de cărămidă, cu garduri electrice
și tufe discrete.
Nu le-am văzut sediul. Nu contează de ce.
Ideea e că au fost multe teste.
Emoționale, psihologice, reacții motorii, activitate cerebrală.
Dl Gray a spus că eram unul dintre cei trei finaliști.
Finaliști pentru ce?
Urma să fim subiecți de test
în dezvoltarea unui medicament experimental strict secret. Nume de cod…
Dylar.
Descoperise un receptor pentru Dylar în creierul uman
și finaliza pastila.
Pentru prima oară după mult timp, eram optimistă.
Dar testele pe oameni prezentau multe pericole.
Printre altele, putea duce la deces. Sau moartea cerebrală.
Sau puteam să nu mai fac diferența dintre cuvinte și lucruri,
iar dacă spunea cineva „glonț”, mă aruncam la podea.
Până la urmă, m-a făcut doar să uit lucruri.
Și te-au lăsat să continui? Erai un cobai uman?
Nu.
Au spus că e prea riscant. Legal, etic și așa mai departe.
Asta e bine.
Nu. Am refuzat să accept.
Vreau să înțelegi ce a urmat.
Nu pot să-ți spun povestea fără capitolul ăsta,
părticica aia soioasă din sufletul uman.
Spuneai că Babette dezvăluie ce simte?
- Asta o caracterizează. - Bine.
O să-ți dezvălui ce simt.
Dar nu vrei să știi ce s-a întâmplat.
Crezi că vrei, dar nu vrei.
Eu și dl Gray aveam un aranjament secret.
Aveam să facem experimente singuri.
Eu m-aș fi vindecat,
el ar fi fost apreciat pentru marea descoperire medicală.
Bine.
A necesitat o indiscreție.
Doar așa l-am putut convinge pe dl Gray să-mi dea medicamentul.
Era ultima soluție, ultima speranță.
Mai întâi îi oferisem mintea mea.
Acum i-am oferit trupul.
Cum îți oferi trupul unui amestec de trei sau mai multe persoane?
E un amestec.
Să ne concentrăm asupra organelor genitale!
Câte anume au fost?
A fost un singur om.
Unul important, managerul de proiect.
Deci dl Gray nu mai e un amestec de persoane.
Acum e un singur om.
Am fost la un motel infect.
Nu contează unde sau când.
Avea televizorul aproape de tavan.
Asta e tot ce-mi amintesc.
Mi-era atât de rușine, că am purtat o mască de schi, să-mi ascund fața.
Asta numești tu indiscreție? Ai făcut sex pentru pastile.
- Jack… - Ai mers desculță pe covorul ignifug.
Dl Gray a pus pe măsuță cheile mașinii închiriate și apoi te-a penetrat.
Nu folosi cuvântul ăsta, știi ce părere am despre el!
A efectuat penetrarea.
Cu alte cuvinte, a intrat în tine!
Nimeni n-a intrat în nimeni.
Am făcut ce trebuia. Eu nu eram acolo.
Îmi părăsisem corpul.
A fost o tranzacție capitalistă.
Îți prețuiești soția care-ți spune tot.
Mă străduiesc să fiu acel om.
Vreau doar să înțeleg.
De câte ori ai fost la motelul ăsta?
Frecvent, timp de câteva luni.
Așa era înțelegerea.
Ți-a…
Ți-a plăcut să faci sex cu el?
Îmi…
Îmi amintesc doar televizorul înclinat spre noi.
Avea simțul umorului?
Femeile apreciază bărbații care pot glumi despre sex.
Eu nu pot, din păcate. După asta, nici nu cred că o să învăț s-o fac.
E mai bine dacă-l știi drept dl Gray. Asta e tot.
Nu e înalt, scund, tânăr sau bătrân.
Nu râde, nu plânge. E spre binele tău.
Nu, trebuie să-mi spui cine e.
- Nu. De unde știu că n-o să-l omori? - Pentru că nu sunt criminal.
Ești bărbat, Jack.
Toți știm că bărbații reacționează cu furie la gelozie.
- Sunt foarte pricepuți la asta. - Nu și eu.
Eu leg cu grijă sacii de gunoi.
O mai faci și acum?
- Nu. - De ce?
Pentru că medicamentul n-a avut efect.
Nu la mine.
Ar trebui să plec.
Mă duc la un hotel.
Nu știu.
Nu.
Mi-ai spus atâtea…
explică-mi și asta!
Trebuie să știu. De ce anume suferi?
Mi-e frică să mor.
Mi-e frică de moarte.
Ție?
Ești încă tânără.
Alergi pe treptele stadionului.
Nu e o teamă rezonabilă.
Nu pot să cred
că toți mărșăluim către nonexistență.
Toți.
Gândul ăsta mă bântuie și nu dispare.
Baba, toată lumea se teme de moarte.
Dl Gray a spus că eu sunt foarte sensibilă la tema asta,
că e o teamă puternică.
De asta a vrut să mă folosească.
Baba, eu sunt cel din familia asta obsedat de moarte.
Așa a fost mereu.
Te iubesc!
Dar teama de moarte e mai puternică decât iubirea. Și te iubesc mult.
E ceva ce mi-am promis să nu-ți spun.
O să mor în curând.
N-o să se întâmple mâine sau poimâine.
Dar se apropie.
Nu mai e vorba despre frică și teroare.
E o realitate dură, e însăși moartea.
Se pare că în timpul necesar
să merg de la portieră la pompa de benzină,
am fost expus la suficiente chimicale din aer încât…
Să te imaginezi mort e o formă ieftină, murdară
și satisfăcătoare de autocompătimire infantilă.
Cât îți plăcea în copilărie să te imaginezi mort?
Încă îmi imaginez moartea mea. Când mă supără ceva,
mă gândesc la prietenii, rudele și colegii adunați în jurul sicriului meu.
Le pare rău că nu s-au purtat mai frumos cu mine.
Copiii se pricep la autocompătimire, deci e natural și important.
Dar e ceva mai infantil și satisfăcător decât asta,
ceva ce explică de ce încerc deseori să mă văd mort.
…la asta se rezumă.
Toată viața îți iei adio de la ceilalți.
Da, dar cum îți iei adio de la tine?
- Arată-mi limba! - Jack, așteptăm prelegerea ta.
Panasonic.
Copiilor mei le place salamul,
așa că o să pun niște felii de salam…
Șuncă sau cârnați…
E un mod excelent de a folosi resturile.
Ce faci?
Stai liniștită, eu sunt.
Știu cine ești.
Știu ce cauți.
Ce ai făcut cu flaconul? Mai erau trei pastile.
De unde știi că eu le-am luat?
O știm amândoi.
Dacă îmi spune cineva ce e Dylar, poate facem progrese.
Mama ta nu mai ia medicamentul ăla.
Motivul pentru care ai luat flaconul nu mai e valid.
Spune-mi ce efect are și ți-l dau!
Bine.
Am tras o sperietură de curând. Credeam că o să se întâmple ceva oribil.
Slavă Domnului, m-am înșelat.
Dar există efecte persistente.
Am nevoie de Dylar.
Care e problema?
Nu ajunge să știi că problema există?
Nu vreau să fiu păcălită.
Nu te păcălește nimeni. Am nevoie de medicament.
I l-ai da mamei,
care, apropo, mi-a furat masca de schi.
- E drogată? - Știi bine că nu.
Nu divorțați, nu?
De ce întrebi asta?
Dormi pe canapeaua extensibilă. E incomodă.
Discutăm despre moarte.
Mă tem de ea.
Și pastilele s-ar putea să aibă efect la mine.
Chiar dacă n-au, nu contează ce sunt. Vreau să-mi fac damblaua.
Nu e o prostie?
Asta fac oamenii disperați.
Ai auzit la radio că norul provoacă transpirații în palme
și ți-au transpirat palmele, nu?
Puterea de sugestie îmbolnăvește unii oameni și-i vindecă pe alții.
Dacă mă gândesc că mă ajută, o să mă ajute.
- Am aruncat flaconul. - Ba nu. Unde?
În compactorul de gunoaie.
- Când? - Deunăzi.
MOARTE?
ȚI-E FRICĂ DE MOARTE?
CĂUTĂM VOLUNTARI PENTRU CERCETĂRI SECRETE.
Alo?
Vreau să cumpăr Dylar.
- Alungă teama! - Alungă teama!
Limpezește-ți mintea!
Roadway Motel, în Germantown.
Camera opt.
Excelent discurs, Jack!
Ai băut multă apă, tată.
Nu mă aștepta în seara asta.
- Îmi trebuie mașina, am curs. - Ia mașina!
Eu n-am nevoie de ea.
E o răcoare în aer.
Știi ce înseamnă asta?
Ce înseamnă?
Poartă masca de schi!
Nu știam că sunt atâtea de spus despre câinele lui Hitler.
Și Elvis iubea câinii.
Îi avea pe Woodlawn, Muffy Dee, Champagne…
Și Muffin. Și Wendell, dar Wendell era pisică.
- Murray, dă-mi cheile mașinii tale! - Bine.
Fură, nu cumpăra!
Trage, nu vorbi!
Ești bărbat, Jack.
Toți știm că bărbații reacționează cu furie la gelozie.
Fură, nu cumpăra!
Trage, nu vorbi!
Poate că violența e o formă de renaștere.
Poate poți ucide moartea.
Ai probleme cu inima sau cu sufletul?
Te cunosc.
Da, sunt peste tot.
Ca puiul și brânza.
Unde rămăsesem?
Ce vrei?
Vreau Dylar.
Ce vrei?
Vreau să trăiesc.
Dar ești pe moarte.
Nu vreau să mor.
Deci suntem de acord.
Dacă intri în cameră, accepți un anumit tip de comportament.
Nu ești pe stradă sau în parcare.
O cameră e un spațiu interior.
Ai dreptate.
Există o înțelegere nescrisă între cel care intră în cameră
și cel în camera căruia se intră.
E un spațiu interior. Asta trebuie să accepte cei prezenți.
Nu sunt pe gazon, pe pajiște, pe câmp, în livadă.
E foarte logic.
Așa transformi gradele Fahrenheit în Celsius.
- N-am fost mereu cum mă vezi acum. - La asta mă gândeam și eu.
Făceam lucruri importante.
Mă invidiam.
Moartea fără teamă e o chestie banală.
O poți accepta.
Adică moartea așa cum o știm nu există
fără elementul de teamă?
Ne obișnuim cu ea?
Dylar a eșuat…
cu părere de rău.
La toată lumea?
La toate trupurile.
Dar o să reușim.
Poate acum, poate niciodată.
Vrei să spui că, în cele din urmă, o să existe un medicament eficient?
Între noi fie vorba, le iau ca pe bomboane.
La asta mă gândeam și eu.
Câte vrei să cumperi?
Câte-mi trebuie?
Ești solid. De vârsta a doua?
Asta îți descrie chinul?
Te văd drept un om…
cu o haină de piele maro închis
și pantaloni de culoarea șampaniei.
Spune-mi dacă am dreptate!
Am învățat engleză de la canalele TV americane.
Aproape că am uitat ce am făcut în camera asta
înainte să mă rătăcesc.
Era o femeie cu o mască de schi…
dar îmi scapă numele ei.
Sex american.
Așa am învățat engleză.
Nu făceam diferența dintre cuvinte și lucruri.
Dacă spunea cineva „avion în cădere”,
mă aruncam la podea.
Avion în cădere.
Avion în picaj.
- De ce ești aici, albule? - Ca să cumpăr.
Ești foarte alb, știai asta?
Pentru că sunt pe moarte.
Astea te fac bine.
- Tot o să mor. - Dar n-o să conteze, așa că tot aia e.
Ploaie de gloanțe.
Rafală.
Sunt Jack Gladney și am venit să te omor.
Sunt o fostă victimă, acum sunt ucigaș.
O cunoști pe soția mea, Babette.
Ea a purtat masca de schi.
A purtat-o ca să nu-mi sărute fața, spunea că nu e americană.
I-am spus că o cameră e un spațiu interior.
Nu intra, dacă nu accepți asta!
Asta e ideea, spre deosebire de țărmuri emergente și plăci continentale.
Sau…
poți să mănânci cereale naturale…
legume, ouă…
fără pește sau fructe.
Sau fructe,
legume…
proteine animale,
fără cereale sau lapte.
Sau…
mult lapte de soia pentru vitamina B12,
multe legume pentru a regla eliberarea de insulină.
Dar fără carne, fără pește, fără fructe.
Sunt o mulțime de combinații.
Te-ai întrebat de ce, din 32 de dinți,
ăștia patru fac atâtea necazuri?
Revin cu răspunsul imediat.
Ai fost împușcată!
Și tu.
Îmi pare rău.
Ar putea reprezenta partea anterioară a unui front atmosferic cald.
- Mi-a ricoșat din încheietură. - Și m-a lovit în picior.
De unde știai unde sunt?
Bărbații sunt ucigași.
- Trebuie ajutat. - Să-l luăm de aici!
Avem nevoie de ajutor.
De ce i-ai dat o armă încărcată?
Credeam că l-am împușcat de trei ori, dar am tras doar de două ori.
Și planul meu era…
Nu știu, am dat-o în bară.
Vin mai târziu după mașina lui Murray.
Se sufocă.
Cine m-a împușcat?
Eu…
Tu ai făcut-o.
Te-ai împușcat singur.
- Pe tine cine te-a împușcat? - Tu.
Ai arma în mână.
Ce încercam să demonstrez?
O luaseși razna.
- Nu știai ce faci. - Te iertăm.
Cine sunteți? Serios.
Suntem trecători. Prieteni.
Nu contează.
Unele miriapode au ochi, altele nu au.
- Bine. - Sigur.
Delfinii ăștia jucăuși…
au fost echipați cu radioemițătoare.
Putem afla lucruri din călătoriile lor.
Ești în direct!
URGENȚE
L-ai apucat de cap?
Vrea cineva să joace tenis?
Am fost împușcați!
Suntem împușcați.
Avem multe asemenea cazuri.
Targă!
De ce avem doar două tărgi?
Venit real, după inflație și ajustare.
Nimeni nu știe de ce păsările marine se duc în San Miguel.
Cum te cheamă?
Măicuța Hermann Marie.
Ce mai spune Biserica despre rai?
E tot vechiul rai, ca în tablou?
Ne luați drept proaste?
Îngrijim bolnavii și răniții.
Nimic mai mult. Despre rai vorbiți în altă parte.
De ce aveți tabloul pe perete?
Pentru alții, nu pentru noi.
Nu crezi în rai? Ești călugăriță!
Dacă tu nu crezi, eu de ce aș crede?
Poate așa am crede și noi.
Dacă aș crede eu, poate n-ar fi nevoie să mai credeți.
Cineva trebuie să pară că crede.
Moartea e finalul?
Supraviețuiește ceva?
Vreți să știți ce cred sau ce mă prefac că cred?
Nu vreau să aud așa ceva! E groaznic.
- Ești călugăriță! - Poartă-te ca atare!
Veniți din stradă, căsătoriți,
târând un trup de picioare,
dar vorbiți despre îngeri din ceruri.
Dă-o încolo de treabă!
Cine vine aici și vorbește despre îngeri e un imbecil.
Arătați-mi un înger!
Vă rog! Vreau să văd unul.
Arătați-mi un sfânt!
Vreau un fir de păr de la un sfânt!
E sarcina noastră să credem în lucruri în care nu mai crede nimeni.
Dacă renunțăm la aceste credințe,
rasa umană s-ar stinge.
De asta suntem aici!
O minoritate infimă.
Dacă nu ne-am preface că credem,
lumea s-ar prăbuși!
Iadul e atunci când nimeni nu crede.
Ne rugăm,
aprindem lumânări, cerem sănătate și viață lungă statuilor.
Dar nu pentru multă vreme.
O să vă pierdeți credincioșii.
Poate ar trebui să credeți unul în altul.
O să se facă bine?
Nu prea curând. Dar va supraviețui.
Îmi pare rău că ți-am spus de problema mea.
De ce?
Pentru că altfel nu mi-ai fi spus că o să mori primul.
Lucrurile pe care mi le doresc cel mai mult…
sunt ca tu să nu mori primul…
și ca Wilder să nu se schimbe niciodată.
Odată aproape că te-am rugat să-ți pui jambiere înainte să facem dragoste.
De ce nu mi-ai zis?
Ca să nu bănuiești că ceva nu e în regulă.
Ce țin cămilele în cocoașe? Mâncare sau apă?
Depinde. Sunt cămile cu o cocoașă și cu două cocoașe.
Cele cu două cocoașe au mâncare în una și apă în alta?
Carnea de cămilă e o delicatesă, asta e tot ce contează.
Parcă era de aligator.
Sigur nu te referi la lame?
Cine a adus cămilele în America?
Murray spune că suntem creaturi fragile, înconjurate de realități ostile.
- Bolivia are staniu. - Chile are cupru și fier.
Sunt singurul om căruia îi place miercurea.
Nu mai e lapte.
…că următorul război mondial va fi purtat pentru sare.
Surpriza nu se mai sfârșește.
Îmi pare rău pentru noi și pentru rolul ciudat jucat în propriul dezastru.
Dar, din cauza sentimentului de distrugere la scară mare…
continuăm să inventăm speranța.
Și aici așteptăm…
împreună.
ZGOMOTUL ALB
Subtitrarea: Robert Ciubotaru