Снежанка
Имало едно време едно мирно кралство,
управлявано от добродетелни крал и кралица.
Повече от всичко на света те копнеели за дете.
Една зимна вечер връхлетяла страшна хала,
която потопила кралството във виелица от сняг и лед,
но им оставила безценен дар.
Родила се принцеса.
В чест на нощта на раждането й нейните родители я нарекли Снежанка.
Кралят и кралицата научили Снежанка,
че изобилието принадлежи на всички, които са се трудили за него.
Те й дали пример как да управлява с любов,
защото един ден тя щяла да поеме кралството.
Ето виж пред нас
се издига чуден дом,
огрян от безброй светлини.
Тук посели сме преди
малко семенце добро
и ражда свобода и мечти!
В нашата земя
ще откриеш чудеса.
Всяко зрънце и плод там цъфти.
И съкровища блестят,
скрити в земните недра.
Живеем с благодарни души.
Горе на върха
и във долина,
в златни небеса грее тук дъга.
Вдъхновени творим,
в длани щедри държим
изобилен порой
с добрини безброй!
С добрини безброй.
Пожелай каква да станеш ти.
Някой ден каква ще си, кажи.
Върви.
Виждам, във водата
трептят с любов лицата.
Виждам как от малко зрънце в миг
расте един герой…
Някой силен…
Някой силен.
Някой смел…
Някой смел.
С доброта…
С доброта.
С мощен дух…
С мощен дух.
Пожелай
и ще го видиш тук.
Горе на върха
и във долина,
в златни небеса грее тук дъга.
С окрилени сърца
правим цветен света.
Всеки с избора свой,
с добрини безброй.
С добрини безброй.
Здравей.
Кралят и кралицата се гордеели,
че Снежанка пораснала мила и красива млада принцеса.
Но тогава ги покосила беда.
Майката на Снежанка легнала болна.
Добрата кралица починала.
Снежанка и кралят били безутешни.
И тогава…
в двореца се появила пленителна жена от далечна страна.
Красотата й била така омайна,
че сякаш й давала неземни сили.
Тя се омъжила за краля.
Но видът й бил измамен.
Тя била зла
и се интересувала само от красотата си
и от силата, която й давала тя.
За да пази тази сила,
тя имала вълшебно огледало,
което отговаряло само на един въпрос.
Вълшебно огледало на стената,
коя е най-красива на земята?
Ти, кралице моя,
сред всичките красавици признати
нямаш равна в красотата.
Новата кралица мигом се заела да заграби властта.
Тя предупредила за ужасна заплаха отвъд Южното кралство
и Добрият крал се заклел да брани своя народ.
Безстрашна - Честна - Смела - Вярна
Само миг
и аз ще съм до теб.
Но кралят не се завърнал.
Страх сковал кралството,
а силата на кралицата растяла.
Тя направила от селяните войници,
предани само на нея,
и заграбила богатствата на кралството.
Превърнала Снежанка в слугиня
и я затворила зад стените на замъка.
Но докато огледалото отвръщало, че кралицата е най-красивата,
Снежанка била в безопасност от завистта й.
Горе на върха
и във долина,
в тези небеса
грее ли дъга?
Ще се върне ли пак…
Красотата за нас?
Искам този свят мой…
Годините отминавали
и народът почти забравил,
че някога имало принцеса на име Снежанка.
…с добрини безброй.
Истината е,
че самата Снежанка почти забравила за себе си.
Ехо?
Прощавай,
мога ли да помогна?
Няма нужда, само разглеждам.
Моля те да ги върнеш обратно.
Бих го сторил, но кралицата има достатъчно.
Нима това е причина да крадеш?
С другарите ми сме гладни, това е причината.
Бих могла да говоря с кралицата.
Богатите да споделят нещо с нас?
Принцесата - да.
Снежанка.
От години няма и помен от нея,
как би могла да помогне?
Тя мисли само как да помага.
Тогава й кажи, че няма да е зле
да спре само да мисли
и да започне да действа.
Нарушител в двореца! Залостете портите!
Вземи си и ти.
Другото сподели с принцесата.
Може би никой не й е казвал.
Ако кралицата знаеше колко е тежко,
тя с радост би помогнала.
Трябва поне да опитам,
дори да е само блян.
Снежанке, свърши ли си работата?
Да, Ваше Величество.
Важно е всеки да върши нещо.
За това дойдох да поговорим.
За приноса.
Слушам те.
Какво казваше?
Ваше Величество,
народът страда и макар да не е много,
като малка с мама и татко беряхме ябълки.
С тях приготвяхме сладкиши и ги носехме на село…
Това е лукс, който не им е нужен.
Обърква ги.
Но понякога нещо дребно, дори нещо сладко,
кара човек да повярва, че животът не е само препитание.
Не си спомням да си била толкова…
неотстъпчива.
Моля за извинение.
Те се нуждаят от малко доброта.
"Безстрашна, честна, смела, вярна."
Каква отживелица.
Някой ден ще проумееш колко безполезни са тези думи.
Междувременно,
ето ти един малък пример.
Наблюдавай.
Прелестна е, нали?
Да, кралице.
Едното е слабо, безполезно, крехко.
Другото е твърдо, неподатливо,
вечно, безупречно,
красиво.
Моите поданици не искат цвете.
Искат диамант.
Ваше Височество. - Пусни ме.
Залових го в кухнята да краде от кралските запаси.
Това е лъжа.
Да не си от разбойниците,
които ограбват хора в гората в името на краля?
Не, Ваше Величество.
Не просто един от тях, аз съм главатарят.
Предан съм на истинския крал.
Намери дома му и го изгори.
Колко интересно,
понеже нямам дом.
Хвърли го в тъмницата.
Огласи замъка с виковете му.
Разбирам нуждата от правосъдие,
но не е справедливо.
Какво каза?
Наказанието не бива да надвишава престъплението.
А баща ми… - Баща ти ли?
Баща ти?
Баща ми би проявил милост.
Съжалявам, скъпа, имаш право.
Този крадец открадна от мен.
Затова и аз ще открадна от него.
Съблечи го и го вържи навън да замръзне.
Не може ли в тъмницата?
Отведи го!
Той ще умре. Моля ви!
Снежанке!
Ела тук.
Погледни се.
Нима не искаше това?
Хайде,
обърни се към народа си.
Поданиците ти чакат, Снежанке.
Чакат твоите сладкиши и мъдри слова.
Какво ще им кажеш?
Че си им приготвила десерт ли?
Живееш с блянове.
Връщай се при своя кладенец.
Малка бях, виждам как стоя
в тишина до една вода
и в капан зад стени огромни.
В този мрак всичко ясно си спомням
и всеки ден бавно гасне в мен.
Всяка дързост остава в плен,
а мечти без глас, без стон
си отиват без подслон.
От татко помня как сама
посрещнах смело бурята.
Ще върна ли отново смелостта?
Очаквам някой ден
от песента в листата
да чуят небесата
какво прошепвам над водата.
Чакам някой ден…
Със копнеж поглеждам
и дори с надежда
да запазя добротата.
Очи затварям в миг
и виждам себе си…
Каквато бях преди, да съм сега!
Чудя се има ли как
аз същата да бъда пак.
Искам някой ден…
Бях решена дори в беда
да съм честна, да съм добра.
Но в тъмнината на този замък
всяка правда е тежък камък.
Дали глава ще вдигна аз?
Мога ли да викна с глас?
Дали ще съм каквато бях преди?
Очаквам някой ден
да имам малко смелост
и да усетя радост,
далеч да съм от всички рани.
Чакам някой ден
да се случи чудо
и не искам друго -
да ме намери, да остане!
Очи затварям в миг
и виждам себе си…
Каквато бях преди, да съм сега!
Чудя се има ли как
или ще си остана пак
да чакам някой ден.
Казват, сбъдва се мечта,
щом литне със крила,
от силното ехо, ехо, ехо…
Гласът издига звук,
с мечта се връща тук
с безкрайно ехо, ехо, ехо…
Аз чувам мощно ехо да кънти,
но още чакам тук…
Върви! По-живо!
Хайде!
Млък!
Не е много, но…
Разкажи ми какво е навън.
Ела и виж сама.
Не мога.
Ти се опълчи на кралицата.
Смела си.
Смела ли?
Стража, по местата!
Не стой, бягай.
Благодаря ти. - Върви.
Чакам някой ден…
…да чуе моя дъх водата.
Чакам някой ден…
Но кога ще бъде?
Искам в мен да върне
силата и светлината…
Мога ли накрая аз
безстрашно да издигна глас,
смело да протегна длан,
да докосна този блян…
Унасям се в мечти
сега…
Сънувам може би и пак
чакам някой ден…
Чакам някой ден…
Вълшебно огледало на стената,
коя е най-красива на земята?
Прославена е красотата ти, кралице.
Ала почакай,
съзирам най-прекрасната девица,
която се пробужда за света.
Не ще засенчи нищо тази красота,
защото виждам,
от теб е по-красива тя.
Не!
Ловецо?
Ваше Величество.
Отведи Снежанка дълбоко в гората.
Намери самотна полянка, където да бере ябълки,
и там,
предани мой ловецо,
я убий.
Но,
Ваше Величество,
тя е само дете.
А аз съм твоята кралица.
Снежанка освободи разбойника.
Тя крои заговор срещу мен.
Кажи ми,
ти също ли си срещу мен?
Отговаряй - да или не?
Не,
Ваше Величество.
Отведи я в гората.
Убий я.
Изтръгни сърцето й.
Сложи го в това ковчеже.
Щом се върнеш,
ще получиш всичко, за което копнееш.
Искаш ли?
Много си мила.
Става късно.
Защо?
Бягай в гората.
Кралицата не ще се спре. - Ами кралството?
Тя е зла, дете.
Тя е лъжкиня.
Не знаеш истината за баща си.
Какво? - Тръгвай!
А баща ми? - Върви, моля те!
Не чакай да размисля!
Бягай!
Има ли някого?
ГЛУПЧО КИХАВКО ВЕСЕЛУШКО
Хей-хо! - Хей-хо!
Хей-хо!
Хей-хо, хей-хо, за труд бъди готов.
С усмивки пак…
Във строя в крак…
Хей-хо, хей-хо, хей-хо, хей-хо, хей-хо!
Я чуй, петелски зов.
Във строен ред…
Вървим напред,
хей-хо, хей-хо!
Прекрасен ден, нали? - Апчху!
Олеле! - Наздраве!
Благодаря.
Не понасям аз – познай какво.
Куп лигльовци сред нас!
А мрънкаш поне от час!
Хей-хо, хей-хо!
Хей-хо, хей-хо, хей-хо, хей-хо!
Хей-хо, хей-хо!
За труд бъди готов.
Най-важно е, запомни добре,
какво - любимото легло.
Ехо!
Ще дремна. - Сто на сто!
Стига глупости, да продължим.
Дано!
Хей-хо!
Даже в тъма
ще свети нощта с магична звездна красота.
Недей се чуди, с ръка докосни.
И виж, изгрява светлина.
Побързай сега. Търси диаманти.
И не се мотай!
Ръкави навий.
Скалите разбий.
И с пълен глас
запей със нас…
Хей-хо, хей-хо!
На този връх висок
копая с плам, защото знам
едно: това си е добро,
добро!
Щастлив съм! - Сто на сто!
Не се търпи, защо крещи?
Хей-хо!
Копай, дай-дай-дай-дай-дай-дай-дай! И така безкрай!
Копай, дай-дай-дай-дай-дай-дай! Не спирай, все копай!
Съкровища копай, не стой!
Рубини колко?
Нямат брой!
Всеки камък има блясък свой.
И дай, дай – бързо копай!
Хей-хо! - Хей-хо!
Хей-хо!
Хей-хо, хей-хо!
Летим към своя дом.
За днес това!
Нима? - Ура!
Хей-хо, хей-хо, хей-хо!
Хей-хо, хей-хо!
Запей фортисимо!
О, не. О, да…
Ще се свия на кълбо.
И аз не знам защо, за какво…
Срамежлив е! - Сто на сто!
Не се бави, напред движи!
Минутка-две.
Ще се яде!
Ще спим. - Амин!
А сутрин пак…
За труд бъди готов до мрак.
Хей-хо!
Хей-хо, хей-хо! - Хей-хо!
Хей-хо! - Хей-хо!
Хей-хо, хей-хо!
Леко с вратата, Знайко.
Дом, свиден дом.
Прекрасно е, че се прибрахме в своето местообитание.
Само на мен ли ми се струва прашно? - Само на теб.
Ще си почистя зъбите.
Това е… това е…
това е…
Какво?
Пак го направи.
Нарколептична катаплексия.
Мислех, че заспива, когато се тревожи.
За какво да се тревожи?
Време за тревога!
Залостете!
Къде е Глупчо?
Не мърдай, чудовищата надушват страха.
Не е чудовище, а привидение.
Не трябва ли да се скрие, или да заръмжи?
Зависи от чудовището.
Не е чудовище!
Това е демон!
Не го гледай в очите.
Видиш ли ектоплазма,
не я докосвай. - Носи ли се?
Внимавай, Глупчо.
Не се бой.
Всичко е наред.
Исках да се запознаем.
Как се казваш?
Не говориш ли?
Да си върнем нашия приятел!
Чакайте, моля ви.
Ама… - Това е човек.
А вие какво помислихте?
Нищо. - Призрак.
Откъде си? - Гладна ли си?
Ще бъдем ли приятели? - Как се казваш?
Защо сте добри с нея?
В гората вече идват само разбойници.
Уж се биели в името на краля! - Какво?
Бягаш от закона, нали?
Ще си вървя. - Казах ви.
Не, чакай. - Нека си върви.
Кажи ни поне коя си.
Да.
Казвам се Снежанка.
Снежанка ли? - Принцесата?
Това е капан.
Трябва й помощ.
Още ли я мислите за призрак? - Чакай, къде отиваш?
По-далече от замъка.
Но защо?
Кралицата се опита да ме убие.
Наистина ли?
Това е ужасно.
Точно затова трябва да си вървиш.
Остани, докато решиш накъде да вървиш.
Какво? - Чудесна идея.
Я чакайте.
В къщичката ни идва човек за първи път
от 275 години
и я каните да остане?
Той наистина ли каза
275 години?
Ако трябва да сме точни - 274.
Стари сме като дърветата.
Родителите ми казваха, че гората е вълшебна.
А аз казвам, че хората носят само беди.
Не знам името ти.
Нека се представим по ред на номерата.
Срамежливко, Глупчо,
Сърдитко, Веселушко,
Сънливко, Кихавко.
А аз съм Знайко.
Каза, че този път ще е в обратен ред.
Това беше миналия път.
Значи в обратен ред сте
Кихавко, Сънливко, Веселушко, Сърдитко, Глупчо, Знайко, Срамежливко.
Гледай ти.
Как го направи?
Мама ме научи, че е важно да запомням името.
По дължина на пръстите на краката моите са най-дълги.
Ако това ти помага.
И какво правите в гората?
Ние сме миньори в мините.
Там има какво ли не.
Блестящи камъни от всеки вид.
Едно вълшебно място.
Не за дълго, ако тя остане.
Кое време стана.
Важното е, че тук Снежанка е далеч от всякаква беда.
Нали така? - Да.
Точно така. - Възразявам.
Отбелязано. Не го слушай.
Може да остана една нощ.
Една нощ и си тръгва.
Ела тук. - Кой номер са пантофките ти?
Парти по пижами! - Горе имаме резервни.
Тук си в безопасност.
Вълшебно огледало на стената,
коя е най-красива на земята?
Далеч отвъд на замъка стените,
дълбоко скрита вдън горите,
Снежанка
най-красива е от всите.
Не.
Самата истина мълвя.
Красавицата оживя
и ти не си тя.
Нещо сякаш ти приседна.
Някой май усеща стрес.
Но кой е с думата последна?
Сети се,
познай!
Какво се прави със предател?
Страхлива, малодушна твар…
Прекършваш го,
довършваш го…
Това е мой
трик стар.
Дръзваш да не ми се подчиниш?
Не заслужавам милост.
Но ако в сърцето ти има и капка,
умолявам те,
прояви я към нея.
Навярно пак ще се повторя,
но няма в мене грам вина.
Нима очакваш с теб да споря?
Казваш ми да съм добра!
Но няма бъдеще доброто,
няма да спаси света.
Цената е без значение,
щом следвам целта.
Най-забавна е тя!
Вечно прав си, щом си на трон,
и правиш всичко, което решиш.
Искаш милост,
но аз знам друг закон.
Тук пред мен ти на колене ще стоиш.
Сега аз бих могла да ти простя
и дори да си вървиш.
Но къде има в мен сърце,
живо ли е то?
Честен въпрос, признай.
Всичко е честно докрай!
Може би ти си чул, че
"блести красотата във нежна душа".
Но това е противна,
грозна лъжа!
Трябват куп диаманти,
златен прах, даже трон.
Всичко е сила
и това е закон!
Вечно прав си,
щом си ти на трон.
И кой срещу мен ще върви?
Лош по нрав си,
влизай във тон,
тон, тон, тон!
Че затвор те грози!
Е, хайде направи избора свой.
Довърши този план мой.
И познай кой ще е безкрай
горе на върха.
Кой на този свят
е с върховна красота?
Да, гледай към мен – не друг, а аз!
Капитане, претърси гората.
Намери Снежанка
и не се връщай без нея.
Кой сега
е по-красив
на света!
Не е честно.
Вече е сутрин, а тя още е тук.
Ще дойдат да я търсят
и щом я намерят…
Какво ще кажеш за това?
Сърдитко, знаеш, че Глупчо не говори.
Защото е глупчо!
Само защото се казва така,
не означава, че е такъв.
Разбира се, че е такъв.
Както ти се наричаш Веселушко, защото си весел.
А аз съм Сърдитко, понеже съм…
неразбран.
Триста дядовци!
На ти!
Нека да бъдем приятели.
Спрете!
Гориш, господинчо.
Ела тук!
Успокойте се.
Ще ми паднеш, дългопръст!
Сърдитко, гъдел ме е!
Кракът ми!
Не!
Чер пипер!
Той ще кихне.
Глупчо,
закуската се слага в устата,
не на главата!
Животът е такава каша!
Схващате ли?
Добре ли си?
Иде ти да избягаш и да се скриеш.
Боиш ли се да говориш?
Може да започнем с нещо дребно.
Като малка мама ме научи да си свиркам.
Дори когато се боя да говоря, аз си свиркам.
Защото тогава сърцето ти пее.
И онзи глас,
който е скрит в сърцето ти,
може да бъде чут.
Виждаш ли? Опитай.
Съвсем леко, колкото да накараш свещ да затрепти,
не да угасне.
Ти успя.
Знаех си, че ще успееш.
Да вървим.
Ела тук!
Върни ми го!
Мое си е!
Какъв е този чуден звук?
Дали не е влетяла пойна птичка?
Това е Глупчо.
Сякаш е мъничък ангел.
Това е номер.
Не е номер.
Как го правиш?
Събираш устни,
поставяш езика си зад зъбите и свирваш.
Лесна работа.
Това нормално ли е, или е между приятели?
Не сме приятели.
275 години е дълго време за спор.
Двеста седемдесет и четири. - Оставете ме.
Тук само аз съм разумният.
А те не се вслушват в разума ли?
Точно така.
Разбирам, господин Сърдитко.
Я… чакай.
Какво?
Струва ми се, че всички тук
биха могли да се постараят да слушат повече.
Същото си мислех и аз.
Бягай оттам!
Не бих надзъртал там…
Явно си е като у дома.
Тези не ги помня.
Ти измий съдовете.
Ти разтреби.
Добре. - Хайде.
Ти обери паяжините.
А той ще хване
метлата.
Аз ли?
Свиркай си така.
Усмихнати и весели
се трудим с лекота.
Попейте си сега…
Със весела мелодия
наслада е труда.
И щом се завъртиш,
за миг си представи,
че вместо със метла
танцуваш с твоя мил любим сега…
Свиркай си така.
Ще се научиш.
Помни едно - че заедно
ще свършим чудеса.
Свиркай си така.
И всички, щом е нужно,
пеем дружно с весел глас.
С игри и весел звук…
Хванах я!
Със доза смях летим с размах,
готови сме завчас!
Хей! Ти четката ми дай!
Кротувай и си трай!
Щом чуя звук, ще скоча тук.
Какво ще стане, я познай!
Свиркай си така.
Не се цупи, не се сърди,
подсвирквай си така.
И всички, щом е нужно, пеем дружно с весел глас.
Вижте Глупчо!
Свиркай си така.
Почистихме навсякъде
и къщата блести.
С игри и весел звук…
Сега сме си завинаги
по-близки от преди.
Знам, липсваше финес
на този наш адрес.
Но всичко засия сега
и с радост вече пеем днес.
Свиркай си така.
Със доза смях летим с размах.
Забавно бе, признаваме!
Със весела мелодия
наслада е труда!
Когато сме задружни, е толкова весело.
Бях забравил, че имаме фурна.
Като малка всеки мой ден беше такъв.
Всеки ден ли?
Всеки ден.
Тогава татко беше крал.
Ловецът каза, че кралицата е излъгала за баща ми.
Излъгала е за всичко.
Ами ако е още жив?
Трябва да го намеря.
Споменахте разбойници, които се биели в името на краля.
Престъпници.
Те са една крадлива пасмина.
Всъщност са бивши артисти,
останали без препитание
заради алчността на кралицата,
притиснати до стената,
където етиката става съмнителна.
Къде са те?
Ако знаят за баща ми, трябва да ги намеря.
Не те съветвам.
Прекалено е опасно.
Остани с мен.
Тоест с нас.
Ами да, ти едва се отърва от кралицата.
Наздраве.
Но това е мой дълг.
А и Сърдитко е прав.
Ако остана тук, ви излагам на опасност.
Най-сетне.
Сбогом. - Сърдитко!
Не.
Трябва да спра да се крия.
Благодаря за добротата ви към мен.
Не, почакай.
И на теб, Сърдитко.
А сега,
ще ме упътите ли?
Закъсняваме!
Хайде, всички да…
Ще взема закуската.
Сънливко, ехо?
Нито гък.
Ти.
Натам ще пресрещнем другите.
Като те поканих да дойдеш тук,
не очаквах да доведеш и стражата. - Не съм ги канила.
Наложи се да бягам.
Кралицата иска смъртта ми.
Ела.
Всъщност търся баща си.
Надявах се да ми помогнеш.
Ти си предан на истинския крал.
Да.
Така е.
Носи се мълва, чуваме слухове.
Някои казват, че е пленник в Южното кралство.
Нямаш представа къде е.
Съжалявам.
Бъркаш ме с рицар в блестящи доспехи.
Това едва ли е възможно.
Надявах се да знаеш нещо.
Разбира се.
Принцесите все чакат я принц, я някой крал.
Само баща ми може да възстанови кралството каквото беше.
Малко е късно за това.
Явно си забравил какво беше,
когато хората бяха добри и честни.
Де да имах време
за доброта и честност.
Но има един проблем…
Тежки времена са.
Принцесо, помисли.
Виж, движим се по път трънлив.
Ето, идва глад
и лешоядите кръжат.
Животът май не е щастлив.
Наостри своя слух
и чуй - всички страдат.
Не опира до вкус
кой е сит, кой е гладен.
И нима не тъжиш,
като гледаш това?
Събуди се накрая,
такъв е света!
Май принцесата сега е в тежка драма.
Няма правда на този свят.
Скок в реалността е тежка драма.
Всички други защо мълчат?
Гледай колко съм мил. Как се справям, кажи.
Все пак предпочитам да съм още жив.
Следвам твърдо моя план
да грабя с пълна длан.
Не живея като в сън красив.
Нямам тежка драма, нито блян фалшив.
Значи си зарязал картофите?
Имам и други заложби.
Чудна реч, но я кажи,
точно кой ще вдъхнови?
Няма ли добро и чест?
Да, но кой цени честта?
Ще видим ей сега.
Защо е този сложен тест?
Значи ти си дотук?
Не, но и ти си признай,
как света ще спасиш с твоя плодов пай?
Да, принцесата сега е в тежка драма.
Живее в замък, а навън е мраз.
Хайде, разкажи какво е драма.
Нали удобно е да си пас!
Гледай ти, във целта! Но съм горд - ставаш зла!
Виж, очаквам беда.
Помоли за войска.
Ще ви чакам тук на пост,
всеки мил и знатен гост,
опитвайки да съм вежлив.
Нямам тежка драма, тук съм най-щастлив!
Нито крачка, милейди.
Намираш се под прицела на Куиг, майстор на арбалета.
Горе ръцете!
Отдръпни се от нашия капитан
и няма да пострадаш.
Само че ти нямаш арбалет.
Откраднаха го. - Спокойно.
Тя е с мен.
Капитане?
И моята дружина.
Предани на краля?
Ти си обикновен престъпник.
Казвам се Йонатан, принцесо.
Не "Йонатан Принцесо",
а "Йонатан".
Принцесо.
Виж какво…
Момиче си добро,
даже с кралско потекло,
но тук сме във реален ден.
Тази твоя драма
не
важи
за мен.
И няма общо
с мен!
Това е стражата.
По двама за всеки от нас.
Търсим принцеса Снежанка.
Бягай, принцесо.
Ами вие?
Не ни мисли, ще ги задържим.
Ще се бия с вас. - Не те моля.
Така е честно.
Само че аз не се бия честно.
Не стреляйте!
Ще ви кажем къде е принцесата.
Сега.
Не мога да си тръгна.
Помогнете ми.
Последен шанс.
Кажете ни какво знаете.
Снежанка ли търсите?
Ето ме.
Насам.
Тръгвайте! - Бързо!
Разпръснете се и ги намерете.
Слушам!
Къде е конят ми?
Тръгвай!
Ти се върна.
Някой трябваше да реши проблема ти.
Казах ти, че ще се бия с вас. - Явно си го мислела.
Не спираш да ме впечатляваш. - Благодаря.
Такъв комплимент от изпечен разбойник като теб.
Виж дали им избягахме.
Народът
е забравил какво беше.
Те ненавиждат кралицата, но се боят.
Затова се бием в името на баща ти.
Твоите родители не се бояха.
Така и ние бяхме по-смели.
Те ни даваха надежда.
Ще минем през долчинката.
Ще прикрием следите си.
Йонатан?
Какво стана?
Не.
Май имаме малък проблем, принцесо.
Трябва му лекар.
Може да съм Знайко, но не съм всезнайко.
Аз съм специалист
по магмени, седиментни и метаморфни гранулити.
В смисъл - камъни.
Аз съм бунтарят Куиг,
майстор на арбалета,
и ти нареждам да го спасиш.
Не сме се представили.
По ред… - Знайко, няма време.
Ранен е тежко.
Но те са разбойници!
И какво ще правиш? - Ела ми!
Точно това би искала кралицата.
Да се караме
и да не си вярваме. Така тя побеждава!
Отровила ни е да вярваме, че всеки е за себе си.
Но ако
се откажем от огризките,
ще наследим онова, което е за всички.
И то е повече, отколкото си представяме.
Само
е нужно да си вярваме.
Сега му помогни.
Моля те.
Внесете го вътре.
Топло мляко.
Помага ми да заспя.
Благодаря ти.
С доменната пещ разбих повърхността,
направих отвор до пробива,
наложих компрес,
добавих ацетум сатурнинум
и подсладена сярна киселина.
Беше…
Неприятно. - Успя, Знайко!
Мислех, че е умрял.
Благодаря ти. - Моля.
Бих сторил всичко за кавалера на Снежанка.
Имаш си кавалер.
Не.
- Какво?
Бих довела всеки… - Именно.
Обикновен жест.
Няма нищо общо с теб.
Неловко.
Не е ли прекрасно?
Знаете ли кое време стана?
Недей. - Кое време е?
Време е за танци.
Една игра на карти?
Не, благодаря.
Ти искаш ли?
С Мейпъл танцувате прекрасно.
Само приятели сме.
Ясно.
Като теб и Йонатан.
Йонатан се интересува само от себе си.
Затова ли пое стрела заради теб?
Какво?
Всички видяхме.
Онзи себичен нехранимайко?
Той ти спаси живота.
Вярвах преди, че е толкова тъмно и страшно.
Самотна в горите
вървях под небето в нощта.
Неусетно…
на сенките гръб не обръщам,
в пътя забравен се връщам,
отново намерих подслон.
Две самотни ръце
в миг докосват небе
и сякаш пред мен оживя чуден свят.
И сякаш спря всеки звук.
Този трепет е нов
и не питам защо.
Знам, наивно звучи,
но сърцето мълви,
че случва се нещо добро.
И може би има причина,
щом вече ти
си тук.
Вярвах преди, че светът е завинаги счупен.
Груб и жесток.
Няма кой да протегне ръка.
С теб защо
времето сякаш е спряло?
Всичко е толкова цяло,
отново намерих подслон.
Две самотни ръце
в миг докосват небе
и сякаш пред мен оживя чуден свят.
И сякаш спря всеки звук…
Този трепет е нов
и не питам защо.
Знам, наивно звучи,
но сърцето мълви,
че случва се нещо добро.
И може би има причина,
щом вече ти
си тук.
Дори да сънувам,
не искам да свършва съня.
И само едно
обещай ми,
да ме събудиш
с любовта.
Сега две ръце
в миг докосват небе
и магично звучи,
но сърцето мълви…
Идва нещо добро.
И може би има причина.
Вярвам
във тази приказка, щом ти
си тук.
Здравейте.
Войници! - Не.
Да защитим принцесата.
Слушам, капитане.
Не бива да дойдат тук.
Идвам с теб. - Не.
Много е опасно, те търсят теб.
Връщам се след два дни
и заедно ще отидем в Южното кралство
да намерим баща ти.
Вземи.
От него ми е.
Носи го за късмет.
Не мога да приема.
Не ти го подарявам.
Давам ти причина да се върнеш.
Кой се бие в името на краля?
Аз!
Тогава да вървим.
Разделете се, ще ги подмамим надалеч.
Пазете се!
Благодаря за гостоприемството.
Насам.
Оттук.
Наистина го правиш, момче.
Ти си от добрите.
Честен, непоколебим, предан.
Ти си…
глупак.
Изглеждаш ми познат.
Вярно.
Госпожата с хубавите картофи.
Къде е Снежанка?
Коя?
Защитаваш я.
Отговори на Нейно Величество!
Къде го намерихте?
В гората,
на юг от кръстопътя.
Мислиш, че си си решила проблема,
но не знаеш с какво си се захванала.
За разлика от теб,
аз я познавам.
Искаш да кажеш, познавал си я.
Време е двете със Снежанка
да си поговорим.
Няма да се вижда хубост.
Стара кожа - верен знак.
Грозна нека съм до лудост,
до болка,
до мрак!
Със глас на стара, черна врана
старица гърбава шепти
с коси от прах
в смразяващ страх…
Ти, план мой,
почни!
"Отровна ябълка. Спящата смърт."
"Противоотрова."
"Целувката на истинска любов."
Няма да се измъкнеш така.
Хапка дай, само една.
После край, идва нощта.
И така стигам до целта - да съм на върха!
Няма тук лъжа,
всичко е честно
докрай!
Не ми харесва.
Опасно е, стражата те търси.
Може да дойдем.
Трябва ли да ходиш?
Искам да разбера дали баща ми е жив.
А щом откриеш каквото търсиш,
ще се върнеш…
нали?
Ще се върна, обещавам.
Добре.
Да вървим, момчета.
Йонатан?
Прощавай, мила моя,
уплаших ли те?
Не, очаквах друг.
Мога ли да помогна?
Аз мога да ти помогна.
Ти ли си Снежанка?
Принцесата.
Коя каза, че си ти?
Нося ти вест.
От Йонатан.
От Йонатан ли?
Боя се, че кралицата го залови.
Не е възможно.
Даде ми този медальон.
Каза, че знаеш какво означава.
Отивам при него.
Ами опасността?
Значи го обичаш?
Тогава,
понеже любовта е безценна,
ще ти помогна.
Ето.
Вземи тази ябълка
да се подкрепиш по пътя.
Снежанка.
Помня колко щедър беше баща ти към своя народ.
Затова за мен е чест да върна жеста към дъщеря му.
Знам, че нямам много,
но като ти давам тази ябълка, чувствам,
че духом той е тук.
Хайде, дий!
Благодаря ти.
За него.
За баща ти.
Дий! - По-бързо!
Какво става?
Нещо не е наред.
Аз познавах баща ти.
Доста добре.
За какво говориш?
Той беше глупак!
Това си ти.
Толкова лесно беше да уредя да бъде убит.
Добротата му коства трона,
както ще ти коства живота.
И така,
кажи ми, Снежанке,
коя е най-красива на земята?
Завистливото ти сърце може да е спокойно.
Ти, кралице моя,
си най-красива на земята.
Слава на кралицата,
най-красивата на земята.
Правиш го всеки ден.
Не е помръднала.
Забрави.
Наистина бях забравил.
Бях забравил какво е да имаш кураж и надежда и тогава…
срещнах Снежанка.
Тя се бори за нас.
Заедно с нас.
Когато трябваше да бяга.
Тя не ни изостави.
И аз няма
да я изоставя.
Давай. - По-силно.
Слушай. Тайният вход на кралицата
е близо до конюшните, пълни с коне.
Аз ще пазя, ти върви.
На добър час!
Много съжалявам.
Снежанке?
Жива е!
Събуди се! - Това е чудо!
Йонатан.
Какво има?
Какво ти е?
Баща ми…
Той е мъртъв.
Кралицата го е убила.
Ужасно.
Какво ще правим сега?
От татко помня
как сама
посрещнах смело бурята.
Ще върна ли
тази смелост отпреди?
Мама, татко - няма ги,
но в мен шептят, в сърцето ми
моя дом да пазя
винаги.
Днес глава ще вдигна аз.
Днес без страх издигам глас.
Ще бъда пак
каквато бях преди.
Време е.
Време ли?
Време е да си върнем кралството.
Няма да е лесно.
Тя ще стори всичко да ни спре.
Нека опита.
Той… Това…
Глупчо?
Не се боим.
Глупчо.
Вече не.
Добре казано, Глупчо.
Значи и аз не се боя.
Елате с мен.
Към главната порта! - Слушам!
Няма вече шепот към водата.
В теб е вярата,
твоят избор да си герой.
Някой силен,
някой смел,
с доброта,
с мощен дух!
Май търсите мен.
Всъщност
май ти търсиш мен.
Отдръпнете се.
Това е домът на баща ми.
Ти си го убила.
Открадна дома му от него и от всички нас.
Сега ние ще си го върнем.
Хубавичка е,
нали?
Крехка, изящна, прелестна.
Мислите си, че искате цвете.
Но цветето повяхва.
Цветето не може да ви защити.
Не може да събере армия,
нито да царува.
Цветето няма да ви даде това, което мога да ви дам аз.
Съвършенство.
Власт.
Красота.
Щом искаш трона,
вземи го.
Те чакат.
Стига с този цирк.
Стража, дръжте я.
Ти.
Нека народът гледа как умира.
Пол.
Ти беше селянин.
В Западната долина.
Имаш жена.
Елинор.
Имаше черешова горичка и когато тя разцъфнеше,
ти канеше селото да си набере.
Споделяше плодовете.
Матю.
Ти беше пекар
също като баща си.
Никога не връщаше гладен човек
дори без пукната пара.
Артър.
Достатъчно.
Уилям.
Помня ви.
Помня всички ви.
Казах, достатъчно!
Някога живеехме с надежда.
Тачехме добрите дела и ги насърчавахме.
Спомням си това.
А вие?
Аз помня.
Аз също.
И аз.
Върви си.
Тръгвай.
И не се връщай повече.
Аз съм бунтарят Куиг,
майстор на арбалета.
Не.
Не е вярно.
Погледни ме, аз съм най-красивата.
Ти славиш се със своята красота,
но тя е само на повърхността.
При Снежанка
тази красота издълбоко блика тя.
Кралице моя,
твоята съдба
е тази, че от теб навеки
ще е по-красива тя.
Лъжеш!
Снежанка… от теб е по-красива тя.
Имало едно време
едно мирно кралство,
управлявано от добродетелна кралица,
която вярвала, че красотата на нейната земя
не се измерва в драгоценни камъни,
а с нейния народ.
Кралицата управлявала с любов и доброта.
Тя била безстрашна, честна, смела и вярна.
Името й било Снежанка.
Горе на върха
и във долина,
в златни небеса грее в нас дъга.
В тези силни ръце зреят пак плодове.
Всеки малък герой
води с избора свой
изобилен порой
с добрини безброй!
Горе на върха
в златни небеса…
Добрини безброй!
Край
Снежанка
Превод на субтитрите МИЛЕНА БОРИНОВА