LUMIKKI
Olipa kerran -
rauhaisa kuningaskunta, -
jota hallitsivat hyvä kuningatar ja kuningas.
Heidän suurin toiveensa oli saada lapsi.
Eräänä talviyönä, -
kun hyytävä myrsky pyyhki maan halki -
peittäen kuningaskunnan -
paksun lumen ja jään alle, -
he saivat kallisarvoisimman lahjan.
Heille syntyi prinsessa.
Syntymäyön mukaan -
vanhemmat antoivat tytölle nimen Lumikki.
Lumikin varttuessa -
kuningas ja kuningatar opettivat hänelle, -
että maan sato -
kuului kaikille, jotka sitä hoitivat.
He opettivat hallitsemaan rakkaudella.
Sillä jonain päivänä hänestä tulisi hallitsija.
Edessäs on maa
Kodin kauniin kansa loi
Kuin taikaa ois ilmassa sen
Kylvän maahan siemenen
Kasvaa valoon päin se voi
Kun oikeus, vapaus vain vallitsee
Kätköissänsä maan
Monet aarteet lymyää
Pelloillaan, tarhoissaan kasvaa saa
Jalokivet loistokkaat
Hakun kärjin löydetään
Sen kauneuden mä kanssanne jaan
Kauas vuorten taa
Syviin kaivoksiin
Valo kultaa maan ja se loistaa niin
Aina antaessaan
Myöskin itselleen saa
Varjot karkottaa pois
Hyvä kasvaa voi
Kaivo käy nyt toivees täyttämään
Tulevastas kuvaa näyttämään
Menehän.
Heijastaa tuo vasta
Äitiä, isää, lasta
Aluillaan on se ken johtaa saa
Ja kasvaa hyvyys voi
Pelkäämätön
Kauniskin
Urhea niin
Aito on
Toivo nyt
Ja näät sun kohtalon
Kauas vuorten taa
Syviin kaivoksiin
Valo kultaa maan ja se loistaa niin
Jyvä tää yhteinen
Hyväks jää jokaisen
Tähän taitomme toi
Hyvä kasvaa voi
Hei.
Kuningaspari seurasi ylpeänä, -
kuinka Lumikista kasvoi -
lempeä ja oikeudenmukainen prinsessa.
Mutta sitten heitä kohtasi onnettomuus.
Lumikin äiti sairastui.
Ja hyvä kuningatar kuoli.
Lumikki ja kuningas olivat surun murtamia.
Kunnes -
lumoava nainen kaukaisesta maasta -
saapui linnaan.
Hän oli niin tavattoman kaunis, -
että se tuntui suovan taikavoimat.
Hän vei kuninkaan vihille.
Mutta ulkomuoto petti.
Hän oli ilkeä -
ja välitti vain omasta kauneudestaan -
ja vallasta, jonka se soi.
Valtansa suojaksi -
hänellä oli taikapeili, -
joka osasi vastata vain yhteen kysymykseen.
Kerro, kerro, kuvastin, -
ken on maassa kaunehin?
Sinä, kuningatar, -
olet kaikkein kaunein näillä mailla.
On kauneutesi vertaa vailla.
Uusi kuningatar kasvatti nopeasti valtaansa.
Hän varoitti suuresta uhasta -
valtakunnan eteläisissä osissa.
Niin hyvä kuningas lähti puolustamaan maata.
Peloton - Kaunis - Urhea - Aito
Pidä tää
Kunnes me kohdataan
Mutta kuningas ei palannut.
Pelko valtasi kuningaskunnan.
Ja kuningattaren valta vain kasvoi.
Hän määräsi maamiehet sotilaiksi -
palvelemaan vain häntä.
Ja kahmi valtakunnan rikkaudet itselleen.
Hän teki Lumikista palvelustytön -
ja lukitsi tämän linnan muurien sisään.
Mutta niin kauan kun peili vastasi, -
että kuningatar oli kaunein, -
Lumikki oli turvassa tämän kateudelta.
Kauas vuorten taa
Syviin kaivoksiin
Käykö kultaamaan
Valo koskaan niin?
Ajan sen kauneuteen
Pääse en uudelleen
Siitä muisto vain soi
Vuodet vierivät -
ja ihmiset miltei unohtivat, -
että oli ollut prinsessa nimeltä Lumikki.
Hyvä kasvaa voi
Ja totta puhuen -
Lumikki oli itsekin unohtaa itsensä.
Hei?
Anteeksi.
Voinko auttaa?
Ei tarvitse. Katselen vain.
Voisitko panna nuo takaisin?
Kyllä näitä kuningattarella piisaa.
Sillä perusteellako ne voi varastaa?
Tovereillani ja minulla on nälkä.
Sillä perusteella.
Mitä jos puhun kuningattarelle?
Luuletko niiden antavan mitään meille?
Prinsessa antaisi.
Lumikki.
Lumikkia ei ole näkynyt vuosikausiin.
Hänestä ei ole mitään iloa.
Ainakin hän ajattelee auttaa.
Ehdota, että kannattaisi ehkä -
lopettaa ajatteleminen.
Ja alkaa tehdä jotain.
Linnassa on tunkeilija!
Ovet lukkoon!
Ota itsellesikin.
Ja anna loput prinsessallesi.
Jospa hän ei vain tiedä.
Jos kuningatar tietäisi asioiden tilan, -
hän kyllä auttaisi.
Minun täytyy yrittää.
Vaikka se olisi pelkkä toive.
Lumikki, oletko tehnyt jo tehtäväsi?
Kyllä, Majesteetti.
Kaikkien on tärkeää tehdä jaetut tehtävät.
Itse asiassa siitä tulinkin puhumaan.
Jakamisesta.
Kuinka?
Mitä sanoitkaan?
Minä vain…
Majesteetti, -
kansa kärsii.
Silloin kun minä olin lapsi, -
poimin omenoita vanhempieni kanssa.
Leivoimme piiraita -
ja veimme ne kylään… -Piiraita?
Piiraat ovat ylellisyyttä.
Kansa ei kaipaa sitä.
Se hämmentää heitä.
Mutta joskus pienikin apu, -
kaunis ele voi antaa, -
että elämä on muutakin -
kuin selviytymistä.
Ei sinulla ennen ollut näin voimakkaita -
mielipiteitä.
Pyydän anteeksi. Minä vain…
He kaipaavat lempeyttä.
"Peloton, kaunis, urhea, aito."
Kuinka viehkoa.
Joskus vielä ymmärrät, -
miten hyödyttömiä nuo sanat ovat.
Mutta sitä ennen -
saat oppia jotain.
Katso tarkkaan.
Hurmaava, eikö olekin?
On, Majesteetti.
Toinen on heikko, turha, hauras.
Toinen taas kovaa, kestävää, -
ikuista, virheetöntä -
kauneutta.
Kansa ei tahdo kukkasia.
He tahtovat timantin.
Teidän Korkeutenne… -Näpit irti.
…tämä varas jäi kiinni keittiöstä.
Kähvelsi ruokaa.
Valetta.
Oletko yksi rosvoista, -
jotka majailevat metsässä -
ryöväten kuninkaan nimeen?
En, Majesteetti.
En yksi rosvoista, vaan rosvopäällikkö.
Uskollinen oikealle kuninkaalle.
Etsikää tuon koti ja polttakaa se.
Hassu juttu.
Minulla ei ole kotia.
Paiskatkaa sitten tyrmään.
Niin että linna raikaa huudoistaan.
Majesteetti, -
lakia tulee toki kunnioittaa.
Mutta tuo on kohtuutonta.
Mitä sanoit?
Rangaistuksen tulee olla suhteessa rikokseen.
Isäni ei…
Isäsi?
Isäni olisi armollinen.
Kultaseni, olet oikeassa.
Hän varasti minulta.
Joten minä varastan häneltä.
Riisukaa takki ja saappaat -
ja sitokaa porttiin paleltumaan.
Voinko valita tyrmän?
Viekää hänet pois!
Ei, hän menehtyy. Kiltti Majesteetti.
Lumikki!
Tässä…
Katso itseäsi.
Etkö halua juuri tätä?
No niin, -
puhu kansallesi.
Alamaiset odottavat, Lumikki.
Piiraitasi ja viisaita sanojasi.
Mitä sanot heille?
Että teit heille jälkiruokaa?
Elät toivemaailmassa.
Palaa kaivollesi, Lumikki.
Tyttönen yksin kaivollaan
Samaa miettii hän aina vaan
Pidättää häntä linnan muurit
Sisällään moni kysymys suuri
Sai päivä taas toiveet häipymään
Laskee katseen ja painaa pään
Unelmissaan yksin on
Kaivo kuulee kohtalon
Mä vanhemmilta kuulla sain
Mä voitin lumen, myrskyn lait
Sen voiman voinko koskaan löytää taas?
Nyt toiveen lähetän
Ja nousua sen seuraan
Mä kohti pilvenreunaa
Sen voiko kaivon pinta näyttää
Toiveen lähetän
Kurjuus päättyy kerran
Voimaa saan sen verran
Tahdon tehtäväni täyttää
Kun laitan silmät kii
Sen tytön muistan niin
Näin hänkö piileksii vain ainiaan
Vieläkö mä hänet nään?
Vai tännekö vain aina jään?
Yhtä toivomaan
Tyttönen metsäleikeissään
Varttui vaalien kiltteyttään
Mut valtakunnan on varjot nielleet
Oikeamieliset vangiks vieneet
Hän nostaako vai painaa pään?
Näyttää tien vai syrjään jää?
Hän onko tyttö miksi tahtoikaan?
Nyt toiveen lähetän
Ja nousua sen seuraan
Mä kohti pilvenreunaa
Mä tahdon päästä muurin taakse
Toivon aina vain
Kurjuus päättyy kerran
Voimaa saan sen verran
Me että ihmeen nähdä saamme
Kun laitan silmät kii
Sen tytön muistan niin
Näin hänkö piileksii vain ainiaan
Vieläkö mä hänet nään?
Vai virumaanko tänne jään?
Yhtä toivomaan
Sen kuin aukaiset vain suun
Sun toivees toteutuu
Jos kauas kaikuu, kaikuu, kaikuu, kaikuu
Kun äänes kantautuu
Niin toiveet toteutuu
Kuin vastaus kaikuu, kaikuu, kaikuu
No kaiku kyllä raikuu korkeuksiin
Mut täällä ootan niin
No niin! Eteenpäin!
Liikettä!
Tuki suusi!
Eihän se paljon ole, mutta…
Millaista ulkopuolella on?
Tule itse katsomaan.
En voi.
Sanoit kuningattarelle vastaan.
Olet urhea.
Urhea?
Vartijat, menkää asemiinne!
Ala mennä. Juokse.
Kiitos. -Mene.
Toiveen esitin
Se painuiko vain kaivon pohjaan
Toiveen lähetän
Kestänkö sen verran?
Tahtoisin vain kerran
Tyttären taas paikan ottaa
Joku joka uskaltaa
Saa rohkeutensa kuulumaan
Joku jonka urheuden
Toisetkin saa suojakseen
No, unelmia näin
Kerään
Samaan elämään herään
Toiveisiini jään
Kerro, kerro, kuvastin, -
ken on maassa kaunehin?
Kuulu on kauneutesi, Majesteetti.
Vaan nyt -
näen neidon kauniimman, -
kuin kukkaan puhjenneen.
Mikään ei salaa hänen suloaan, -
sanon siis, -
on hän sinuakin kauniimpi.
Ei!
Metsästäjä?
Majesteetti.
Vie Lumikki metsän uumeniin.
Etsi syrjäinen niitty, -
missä hän voi poimia omenoita.
Ja siellä, -
uskollinen metsästäjäni, -
surmaa hänet.
Mutta, -
Majesteetti.
Hän on niin nuori.
Ja minä olen kuningattaresi.
Lumikki päästi varkaan karkuun.
Hän juonii minua vastaan.
Kerro, -
vastustatko sinäkin minua?
Vastaa! Vastustat vai et?
En, -
Majesteetti.
Vie hänet metsään.
Surmaa.
Irrota sydän.
Pane se tähän kirstuun.
Vastineeksi -
saat aivan kaiken mitä haluat.
Haluatko omenan?
Kuinka lempeä oletkaan.
On jo myöhä.
Miksi?
Pakene syvälle metsään.
Kuningatar on raivoissaan.
En hylkää valtakuntaa.
Hän on läpeensä paha.
Valehtelija.
Et tiedä totuutta isästäsi.
Mitä?
Mene!
Mitä isästäni?
Mene nyt!
Ennen kuin muutan mieleni!
Mene!
Huhuu?
Onko täällä ketään?
VILKAS, NUHANENÄ, LYSTIKÄS
Hai hoo, hai hoo
Hai hoo
Hai hou, hai hou
Taas matka töihin on
Askel nousee näin
Ain eteenpäin
Hai hou, hai hou, hai hou
Hai hou, hai hou
Uus päivä eessä on
Tie hakkuineen
Vie kaivokseen
Hai hou, hai hou
Ei lystikkäämpää oo… -Atshuu!
Terveydeksi.
Kiitoksia.
En yhtään teitä siedä nyt
On turhaa hörötys
No entäs tuo jörötys?
Hai hou, hai hou
Taas matka töihin on
Hei ystäväin, unet kesken jäi
Jos käy, mä pitkäks heittäydyn
Herätys!
Oon unelias. -Joo, niin oot!
Eli pystyyn pää
Se virkistää
Näin on
Hai hou
Taika on näissä
Sormien päissä
Kaivoksen täyttää loistollaan
Näin aartehet maan
Mut hehkumaan saa
Ja taika aarteet paljastaa
Kun paikan se näyttää
Hakkua käytä
Homma hoituu niin
Nyt ahkeroidaan
Käy kilkuttamaan
Ja työssämme
Me laulamme
Hai hou, hai hou
Ei hauskempaa kai oo
Kun aarteen saan
Mä piilostaan
Niin ooh
Mä joudun hurmioon
Näin on!
Lystikästä
Joo, niin on
Tuo oksettaa
Nyt sangon saan
O-ou!
Hai hou
Me klik klik klik klik klik klik
Aamusta yöhön vaan
Me klik klik klik klik klik klik
Näin kaikki kaivetaan
Me timantteja kaivetaan
Ja rubiineja
Saadaan taas
Kaikki kiiltävä me kaivetaan
Me klik klik kliketi klik
Hai hoo. -Hai hoo
Hai hoo
Hai hou, hai hou
Taas matka kotiin on
On valmista
Nyt jo. -Kyl maar
Hai hou, hai hou, hai hou
Hai hou, hai hou
Nyt soi fortissimo
Oi voi, oi ei
Tämä vauhti vatsaan käy
Ei loppua tälle näy…
Ei vaan näy…
Hän on ujo!
Joo, niin on!
En tänne jää
Nyt häivytään
Nyt reippaimmin
Jo syömäänkin
Punkkaan. -Joo, meen
On uus huomen
Ja matka töihin alkaa taas
Hai hou, hai hou
Hai hou, hai hou!
Älä paisko sitä ovea.
Oma koti kullan kallis.
Sangen parahultaista -
olla taas asumuksessamme.
Onko täällä pölyistä?
Kuvittelet vain.
Hammaspesulle.
Se on… se on…
Se on…
Mitä?
Hän teki sen taas.
Narkoleptinen katapleksia.
Minusta hän vain -
nukahti huolestuksesta.
Mistä pitäisi huolestua?
Aika huolestua!
Teljetkää ovi!
Missä Vilkas on?
Älä liiku.
Peikko haistaa pelon.
Ei peikko. Vaan kummitus.
Pitääkö mennä piiloon?
Vai karjua vastaan?
Riippuu peikosta.
Se ei ole peikko!
Se on hiidenvuohi.
Ei saa katsoa silmiin.
Jos näkyy ektoplasmaa, ei saa koskea.
Leijuuko se?
Ole varovainen, Vilkas.
Älä pelkää.
Ei mitään hätää.
Halusin vain tutustua.
Mikä on nimesi?
Etkö osaa puhua?
Pelastetaan Vilkas!
Hetkinen.
Voihan…
Se on ihminen.
Mikä muukaan?
Ei mikään. -Kummitus.
Mistä tulit?
Onko nälkä?
Ollaanko ystäviä?
Kuka olet?
Mitä tässä mielistellään?
Muita ihmisolentoja -
ei metsässä enää näy kuin rosvot, -
jotka toimivat muka kuninkaan nimessä.
Mitä?
Etkö olekin lain kouraa paossa?
Pitää mennä. -Sanoinhan.
Ei, hetkinen.
Anna sen mennä.
Kerro edes, kuka olet.
Niin. -Just.
Nimeni on Lumikki.
Lumikki?
Prinsessako?
Taatusti ansa.
Hän tarvitsee apuamme.
Ei ollut kummitus.
Odota. Minne oikein menet?
Mahdollisimman kauas linnasta.
Antaa mennä vaan. -Miksi?
Kuningatar yritti surmata minut.
Ihan oikeastiko?
Karseaa.
Ja siksi sinun on parasta mennä.
Jää siihen asti, että keksit -
minne mennä. -Mitä?
Loistoidea.
Hetkinen.
Ihminen eksyy tänne -
ensi kertaa 275 vuoteen.
Ja sinä pyydät jäämään?
Oikeastiko -
275 vuoteen?
274, jos ollaan tarkkoja.
Ollaan vanhoja kuin puut.
Vanhempani sanoivat, että metsä on lumottu.
Ja minä sanon, -
että ihmisistä on vain harmia.
Anteeksi, en tiedä nimiänne.
Esittelen meidät -
hyvässä järjestyksessä:
Ujo. Vilkas.
Jörö. Lystikäs.
Unelias. Nuhanenä.
Ja Viisas.
Eikö tällä kertaa -
käännetyssä aakkosjärjestyksessä?
Se oli viimeksi.
Eli Vilkas, Viisas, Unelias, -
Ujo, Nuhanenä, Lystikäs ja Jörö.
No jopas.
Miten hän sen osasi?
Äiti opetti, että on tärkeää oppia nimet.
Entä pisimmistä varpaista lyhimpiin?
Minulla on pisimmät.
Jos se auttaa.
Mitä te muuten teette -
täällä metsässä?
Kaivetaan kaivoksilla.
Täytetään korit timanteilla.
Jalokiveä kaikenlaista.
On siellä taianomaista.
Mutta vain ilman tuota naista!
Kello on jo paljon.
Pääasia on, että Lumikki on -
turvassa meidän mökissämme.
Eikö niin? -Kyllä.
Ehdottomasti.
Vastalause.
Huomioitu. Älä välitä tuosta.
Ehkä sitten jään yhdeksi yöksi.
Yksi yö. Sitten hän häipyy.
Tulehan tänne.
Mikä on tohvelikokosi?
Rakkaat tohvelit.
Yläkerrasta löytyy.
Täällä olet turvassa kuningattarelta.
Kerro, kerro, kuvastin, -
ken on maassa kaunehin?
Kaukana linnasta vaan, -
suojissa metsän asuu -
Lumikki, -
kaunein päällä maan.
Ei.
Valehdella voi en minä.
Kaunein elää.
Se et ole sinä.
Taisi mennä vähän vikaan
Harhautettiin tahallaan
No, kuka siivoakaan likaa
Ja vastaa
Arvaas?
Miten käykään petturille?
Ken huijas kuningatartaan
Hän teki sen
Teon viimeisen
Anteeks sitä
Ei saa
Uskalsitko uhmata käskyäni?
En kaipaa armoa.
Mutta jos sitä on tippaakaan sydämessänne, -
niin anelen, -
armahtakaa häntä.
Siis oliko tää epäselvää
En neuvojasi halua
Kas kumma, kun et yhtään pelkää
Vedota kiltteyteen!
Voi, kiltteys vie vain puolitiehen
Ja teot tekemättä jää
Nyt kunniaa jos sä tahdot niin
Mua tottelet vaan
Minä määrään ainiaan
Kaunein maan vain näin kruunataan
Ja mitä tahdonkaan aina sen saan
Armahdan
Vai rankaisenko?
Sana vain
Ja maailma on polvillaan
No, voisin kai tän unohtaakin
Armahtaa kiva ois niin
Mut en voi, sydämetön oon
Herra muistakoon
Niin katsos kaunein maan
Valtaansa toiset näin saa
Joko sen olet kuullut
Et sisäinen kauneus
On tärkeintä ain
No, semmoinen väite
Valhe on vain
Kulta nyt kimaltakoon
Timantit loistakoon
Kauneus on valtaa
Mä sen nähnyt oon
Kaunein maan
Vain näin kruunataan
Houkka oot jos tielleni käyt
Houkka vain käy
Varoitus
Jos petät sä mut
Mut, mut, mut
Heti tyrmään käy ties
Mut jos sä teon tehdyksi saat
Vapautesi voin palauttaa
Vastaustaan yhtä ainoaa
Peili julistaa
Ken on kaunehin
Ken on kaunein päällä maan
Yks nimi vain mun nyt lausutaan
Kapteeni, haravoi metsä.
Etsi Lumikki -
äläkä palaa ilman häntä.
Kaunein maan
Valtaansa toiset
Näin saa
Epäreilua.
Hän on yhä täällä, vaikka on aamu.
He tulevat etsimään häntä -
ja kun löytävät täältä…
Mitäs siihen sanot?
Jörö, tiedät ettei Vilkas puhu.
Vilkku ei ole välkky.
Jos on nimeltään Vilkas, -
se ei tarkoita, ettei voisi olla välkky.
Totta kai tarkoittaa.
Sinä olet Lystikäs, -
koska olet aina iloinen.
Ja minä olen Jörö, koska olen…
väärinymmärretty.
Peijakas!
Tästä saat.
Yritetään nyt olla ystäviä.
Lopettakaa.
Hei! Jippikaijee!
Olet mennyttä.
Pysähdy!
Rauhoittukaa.
Lyhennän pitkää varvastasi.
Jörö, tuo kutittaa!
Jalkani!
Voi ei!
Pippuria!
Ampu tulee!
Vilkas, aamupuuro kuuluu suuhun.
Ei päähän!
Taisi homma puuroutua.
Tajusitteko? Puuroutua!
Kaikki hyvin?
Ymmärrän, miksi juoksit pois.
Etkö uskalla puhua?
Mitä jos aloitetaan -
ihan pienestä?
Kun olin pikkutyttö, -
äitini opetti minut viheltämään.
Kun en uskalla puhua, vihellän.
Viheltäminen on sydämen laulua.
Silloin ääni -
sydämesi sopukoista -
kuuluu kaikille.
Noin. Nyt sinä.
Vain sen verran, että liekki lepattaa.
Ei sammu.
Sinä osaat.
Tiesin, että opit.
Tule.
Hei! Tules tänne.
Anna se takaisin!
Sain sen.
Mikä tuo taivaallinen ääni on?
Lensikö laululintu sisälle?
Se on Vilkas.
Kuin pieni enkeli.
Huijausta.
Eikä ole.
Miten oikein teet sen?
Laita suu suppuun, -
kieli hampaiden taakse -
ja vihellä.
Helppoa.
Kinaatteko aina -
vai vain ystävien kesken?
Me ei olla ystäviä.
275 vuotta on pitkä aika toralle.
274.
Antaa olla.
Olen ainoa järkevä täällä.
Eivätkö toiset kuuntele järkeään?
Täsmälleen.
Ymmärrän, Jörö-herra.
Sinä… hetkinen.
Mitä?
Minusta te kaikki -
voisitte opetella kuuntelemaan toisianne.
Ajattelin ihan samaa.
Hei, pois sieltä!
Sinuna en kurkistaisi sinne…
Hän todella asettuu taloksi.
En muista tuommoisia.
Sinä tiskaat astiat.
Te siistitte paikat.
Okei. -Töihin.
Sinä huiskit seitit.
Ja hän tarttuu -
luutaan.
Minäkö?
Laulain työtäs tee
On hauskempaa kun yhdessä
Me käymme siivoukseen
Näin siivouslaulun teen
Ei kauaakaan kun kaiken saan
Mä laulain paikalleen
Kun pitkin lattiaa
Näin luutaa tanssittaa
Se aivan leikiks käy
Ja kohta lattia kiiltää puhtauttaan
Vihellellä voit
Opit kyllä.
Kun tanssahtaa on hauskempaa
Siis vihellellä voit
Laulain työtäs tee
Kun annat laulun soida
Tahti voimat yhdistää
Nyt sävel hauska soi
Otan kopin!
On hauskempaa kun laulellaan
Ja paljon aikaan saat
Hei, sä minun harjan veit
No, senkös pulmaks teit!
Jos häivy et tän löytänet
Sä sieltä minne paista ei
Vihellellääs vain
Tuo kinanne vois jatkuu ain
Siis suita suppuun vain
Kun annat laulun soida
Tahti voimat yhdistää
Katsokaa Vilkasta!
Laulain työtäs tee
On mökki putipuhdas
Ei vois olla siistimpi
Kun siivouslaulu soi
Se yhteen toi ja hengen loi
Kun perheeks yhdisti
Kun sotku vallitsi
Se täällä hallitsi
Nyt vihellellen vaihtui
Llinnunlauluun, päivänpaisteeseen
Laulain työtäs tee
On hauskempaa kun lauletaan
Sen sointi voimat yhdistää
Ei kauaakaan kun laulat vaan
Siis laulain työtäs tee
Unohdin sovun olevan näin hauskaa.
Minä unohdin, että meillä on uuni.
Kun olin pieni, -
joka päivä oli tällaista.
Joka päiväkö?
Joka päivä.
Silloin kun isäni oli kuningas.
Metsästäjä sanoi, -
että kuningatar valehteli isästäni.
Valehteli kaikesta.
Mitä jos isä on yhä elossa?
Minun täytyy etsiä hänet.
Eikö metsässä toiminut rosvoja -
kuninkaan nimessä?
Ihmisroikaleita.
Se remmi on pelkkiä varkaita.
Itse asiassa toimettomia näyttelijöitä, -
joiden elinkeino vaarantui -
kuningattaren leikkaustoimissa, -
mikä syöksi heidät tilaan, -
jossa moraali liukuu harmaalle alueelle.
Missä he ovat?
Jos he tietävät isästäni, tahdon löytää heidät.
Ehei, en kehottaisi.
Liian vaarallista.
Jää luokseni.
Siis meidän.
Kuningatar oli jo vähällä napata sinut.
Terveydeksi.
Minulla ei ole vaihtoehtoa.
Sitä paitsi Jörö on oikeassa.
Jäämällä tänne asetan teidät vaaraan.
Vihdoinkin.
Hyvästi. -Jörö!
Ei.
En voi enää piileskellä.
Kiitos ystävällisyydestänne.
Hetkinen nyt.
Jopa sinulle, Jörö.
No niin, -
näyttäisittekö suunnan?
Myöhästymme töistä!
No niin, nyt pitää…
Otan eväät.
Herätys! Unelias?
Ei sanaakaan.
Sinä.
Tätä tietä kohtaamme muun joukon.
Kun pyysin katsomaan ulkomaailmaa, -
en odottanut sinun tuovan vartijoita.
En kutsunut heitä mukaani.
Minun oli pakko paeta.
Kuningatar tahtoo surmata minut.
Tule.
Oikeastaan etsin isääni.
Toivoin, että voitte auttaa.
Olette uskollisia kuninkaalle.
Totta.
Ehdottomasti.
Kuulemme huhuja, kuiskauksia.
Hänet on kuulemma viety vangiksi etelään…
Et tiedä, missä hän on.
Ikävää tuottaa pettymys.
Jos luulit minua ritariksi haarniskassaan.
Tokkopa kukaan erehtyisi luulemaan.
Toivoin, että tietäisit jotain.
Tietysti. Prinsessat odottavat aina prinssiä -
tai kuninkaan paluuta.
Vain isäni voi palauttaa -
tämän valtakunnan entiselleen.
Myöhäistä, pelkäänpä pahoin.
Lienet unohtanut, millaista elämä oli, -
kun kaikki olivat kilttejä ja reiluja.
Kunpa olisikin aikaa -
olla kiltti ja reilu.
Ongelmana on…
Rankkaa elämää
Ei prinsessa ehkä nää
Näin päivittäin me kamppaillaan
Nälkä nakertaa
Ja korpit etsii haaskojaan
Ja nappaa minkä irti saa
Sulle tiedottaa voin
Vain viekkaimmat hyötyy
Vaihtoehtoina on
Syökö vai joutuuks syödyks
Hymyn se hyydyttää
Kulmat kai kurtistaa
Herätys, näin tää maailma
Pyörii nyt vaan
No, tuo ongelmahan on
Vain prinsessalla
Särkyi luottamus reiluuteen
Suukki vääntyy
Mutruun prinsessalla
Tasan karkit ei taaskaan mee
Kiltti voisin olla
Tai mitä se lie
Mut semmoinen toiminta
Henkeni vie
Luotan omaan agendaan
Ja nappaan minkä saan
Enkä lähde mukaan haaveeseen
Pulmat prinsessoiden
Ei mun kaaliin mee
Olet siis edistynyt perunoista?
Olen monilahjakkuus.
Hieno puhe, riittiks se
Köyhyys, kurjuus kaikille
Näinkö toivo kuopattiin?
Jaa, on toivo kortilla
Mut silti tallella
No henkiriepuun tartun kii
Siinäks se, luovutat?
En, jokos viisastellaan
Kun ei pulmia pois
Omppupiiraat saa
Joo, on pulma tuollainen
Vain prinsessalla
Jokos linnantorniin vilu kurkottaa
Joo, voi pilkata
Vain prinsessoita
Jos itsekkyytes se oikeuttaa
Terävää, just noin
Kukas nyt ilkeilee
Tää kansa nääntyy
Kerro kuningattarelle
Pakoo jatkan kuitenkin
Itsestäni huolehdin
On tyydyttävä sellaiseen
Pulmat prinsessoiden
Ei mun kaaliin mee
Liikkumatta, neito.
Takanasi on kapinallinen Quigg, -
jalkajousimestari.
Kädet ylös!
Loitommas kapteenistamme.
Niin sinun ei käy kuinkaan.
Ei sinulla ole jalkajousta.
Se vohkittiin. -Ei hätää.
Hän on seurassani.
Kapteeni?
Kumppaneineen.
Uskollisia kuninkaalle?
Olet pahainen varas.
Olen Jonathan, prinsessa.
Ei "Jonathan-prinsessa".
Pelkkä Jonathan…
Prinsessa.
Kuule…
Oot niin sä herttainen
Hyvyys ruhtinaallinen
Mut linnan ulkopuoliseen
Pulmat prinsessoiden
Ei
Vaan kaaliin
Mee
Ne ei vaan kaaliin
Mee
Linnan kaarti.
Tuplasti meitä enemmän.
Etsimme prinsessa Lumikkia.
Pakene, prinsessa.
Entä te?
Älä meistä huoli. Viivytämme heitä.
Taistelen kanssanne. -Se oli käsky.
Niin taisto on reilu.
Minä en taistele reilusti.
Älkää ampuko!
Tiedämme, missä prinsessa on.
Nyt.
En voi lähteä.
Tarvitsen apuanne.
Viimeinen mahdollisuutenne.
Kertokaa tietonne Lumikista.
Etsittekö Lumikkia?
Olen täällä.
Tännepäin!
Mentiin! -Liikettä!
Hajaantukaa!
Hajaantukaa. Etsikää heidät.
Käskystä!
Missä hevoseni on?
Mene.
Tulit takaisin.
Jonkun piti ratkoa prinsessapulmasi.
Lupasin taistella rinnallasi.
Taisit olla tosissasi. -Taisin.
Aina vain vaikuttavampaa.
Kiitos.
Tuollainen kohteliaisuus -
kaltaiseltasi rikollisnerolta.
Katso, että karistimme ne.
Ihmiset -
ovat unohtaneet entisajat.
He halveksivat kuningatarta mutta pelkäävät.
Siksi taistelemme isäsi nimessä.
Vanhempasi olivat pelottomia.
Se antoi kaikille rohkeutta.
He antoivat toivoa.
Oikaistaan laakson kautta.
Peitetään jälkemme.
Jonathan?
Mitä nyt?
Voi ei.
Taisi tulla pieni pulma, prinsessa.
Tarvitaan tohtori.
Meikäläinen on pikemminkin -
geologian tohtori.
Viisauteni koskee -
erilaisia sedimenttejä -
ja metamorfisia kiteitä.
Eli kiviä.
Minä olen kapinallinen Quigg, -
jalkajousimestari, -
ja käsken parantaa hänet.
Meitä ei olekaan esitelty.
Aakkosjärjestyksessä… -Nyt ei ehdi.
Hänen haavansa täytyy hoitaa.
Nuo ovat rosvoja!
Entäs sitten?
Minäpä näytän.
Tällainen eripura palvelee kuningatarta.
Nahistelua, -
epäluottamusta.
Niin hän voittaa!
Hän on myrkyttänyt jokaisen -
ajattelemaan vain itseään.
Mutta jos…
voimme luopua omastamme, -
saamme palkinnoksi yhteistä hyvää.
Se on enemmän kuin osaatte kuvitella.
Tarvitaan vain -
keskinäistä luottamusta.
Auta häntä.
Ole kiltti.
Tuokaa hänet sisälle.
Lämmintä maitoa.
Antaa hyvät unet.
Kiitos.
Halkaisin ensin peruskallion, -
sitten porasin vielä syvemmälle, -
poistin rauta-aineksen.
Lisäsin lyijyvesihauteen -
ja laimennettua rikkihappoa.
Se oli…
Epämiellyttävää. -Teit sen.
Luulin hänen kuolleen.
Kiitos, Viisas. -Ei kestä.
Mitä vain Lumikin "ystävälle".
Vai "ystävälle"?
Ei. Ei.
Ei. -Mitä?
Olisin tuonut kenet vain… -Täsmälleen.
Lähimmäisen auttamista.
Ei mitenkään henkilökohtaista.
Noloa.
Eikö ole ihanaa?
Minkä aika on nyt?
Eikä. -No, minkä aika?
On aika tanssia.
Jee!
Hei!
Pelataanko korttia?
Ei kiitos.
Entäs sinä?
Sinä ja Maple tanssitte hyvin.
Ollaan vain ystäviä.
Niinpä.
Kuin sinä ja Jonathan.
Jonathan taitaa välittää vain itsestään.
Ai meni huvikseen nuolen eteen?
Mitä?
Kaikki näkivät.
Tuo itsekäs, kelvoton varas -
pelasti henkesi.
Luulin jo niin
Että tie täytyy taivaltaa yksin
Näin edessä metsää
Ja sen yllä taivaan tumman
Varjot väijyy
Mut en enää pelkää, en säiky
Minne tää tie sitten kääntyy
Mä nyt sinne yksin en käy
Käsi löytää käteen
Horju ei askeleet
Ja äkisti vain
Maailmain värit sai
En väsy sen katseluun
Hiljaa astunut oon
Taikametsän lumoon
Kuuluu kai satuihin
Loppu onnellisin
Mut toivomus voi toteutuu
Ja muutos tää pikkuisen ehkä
Hieman liittyy
Sinuun
Luulin jo niin
Että toivo tän maailman hylkäs
Jäi vain julmuus
Huolikoon jokainen itsestään
Vaan sut nään
Yhdessä aikamme rientää
Minne tää tie sitten viekään
Mä nyt sinne yksin en käy
Käsi löytää käteen
Mitenkään nähnyt en
Ja äkisti vain
Maailmain värit sai
Ja kaikki vain kaunistuu
Joten rohkeesti vain
Menen onnea päin
Mä nyt unelmiin mun
Aion uskoa näin
Kun toiveetkin taas toteutuu
Ja muutos tää pikkuisen ehkä
Hieman liittyy
Sinuun
Ja jos nyt nään unta
Niin katsoisin tän uudelleen
Vaan jos täytyy
Mut herättää niin
Muista, sen teethän
Suudellen
Kun tartun käteen
Löytää voin vierelles
Ehkei hullua oo
Uskoa kohtaloon
Toiveet nyt toteutuu
Ja saattaa tää pikkuisen ehkä
Liittyy
Ei vaan tää kaikkiaan liittyy
Sinuun
Hei.
Sotilaita. -Voi ei.
Häivytään häntä varjellaksemme.
Kyllä, kapteeni.
Kaarti ei saa löytää tätä paikkaa.
Haluan tulla mukaan. -Ei.
Liian vaarallista.
Juuri sinua he etsivät.
Palaan ylihuomenna.
Sitten yhdessä -
suunnataan kohti etelää -
ja etsitään isäsi.
Tässä.
Sain sen isältä.
Tuomaan onnea.
En voi ottaa tätä vastaan.
En anna sitä omaksi.
Annan vain syyn palata.
Kuka taistelee kuninkaan nimessä?
Minä!
Sitten mentiin.
Olkaa varovaisia. -Hajaannutaan.
Johdatetaan kaarti pois mökiltä.
Olkaa varovaisia!
Kiitos vieraanvaraisuudesta.
Täällä.
Tännepäin.
Mainiota, Johnny-poika.
Hyvien puolella.
Rehti, vankkumaton, uskollinen.
Olet…
typerys.
Näytät tutulta.
Aivan.
Eukko, jolle ei pottuilla.
Missä Lumikki on?
Kuka Mikki?
Suojelet häntä.
Vastaa kuningattarelle!
Mistä hän löytyi?
Metsästä, -
puoli virstaa risteyksestä.
Luulet, että homma on selvä, -
mutta usko pois, -
et tiedä, mitä sinulla on vastassa.
Toisin kuin sinä…
Minä tunnen hänet.
Tarkoitat kai "tunsit"?
Nyt lienee aika Lumikin ja minun -
hieman keskustella.
Katoo kauneus yhdeks yöksi
Muumioista tomun sain
Hoida synkkä velhon työsi
Oi juoma
Kas näin
Saan noita-akan käkättelyn
Ja köyryselän, rypytkin
Tän harmauden
Ja karmeuden
Mä toimeen
Nyt paan
"Myrkkyomena. Uinuva kuolema."
"Vastamyrkky."
"Tosirakkauden suudelma."
Et sinä noin pääse vapaaksi.
Haukkaus vain tätä omenaa
Nukkuu hän ikiunta ain
Sitten taas asemani saan
Päitä putoaa
Koska kaunein maan
Valtaansa toiset
Näin saa
Vaarallista.
Kuningattaren kaarti etsii sinua.
Voimme tulla mukaan.
Onko pakko lähteä?
Tahdon selvittää totuuden isästäni.
Jos hän onkin elossa…
Ja kun löydät hänet, -
palaathan takaisin…
Eikö niin?
Palaan.
Minä lupaan.
Hyvä on.
Sitten töihin, kuomat.
Jonathan?
Anteeksi, tyttökulta.
Pelästytinkö sinut?
Et, odotin vain erästä toista.
Voinko auttaa?
Minä voin auttaa sinua.
Oletko Lumikki?
Prinsessa?
Kuka sanoitkaan olevasi?
Tulin tuomaan viestiä.
Jonathanilta.
Jonathanilta?
Hän on jäänyt kuningattaren vangiksi.
Vankina? Ei.
Hän antoi tämän korun.
Sanoi, että tiedät, mitä se tarkoittaa.
Menen hänen luokseen.
Eikö se ole vaarallista?
Taidat rakastaa häntä.
No, -
koska rakkaus on vaalimisen arvoista, -
minä autan sinua.
Tässä.
Ota tämä omena -
matkaevääksesi.
Hei!
Lumikki.
Muistan, miten laupias isäsi oli -
alamaisilleen.
Siksi on kunnia -
tehdä vastapalvelus tyttärelle.
Eihän tämä paljon ole…
mutta jos otat omenan, tuntuu kuin -
hänen henkensä olisi läsnä.
Vauhtia!
Kiitos.
Hänen takiaan.
Isäsi vuoksi.
Juoskaa! -Kovempaa!
Mitä nyt?
Outo tunne.
Tunsin tosiaan isäsi.
Melko hyvin.
Mitä tarkoitat?
Tiesin, että hän on typerys!
Se olet sinä.
Oli lähestulkoon liian helppoa -
surmauttaa hänet.
Hänen hyvyytensä maksoi kruunun, -
kuten myös sinun henkesi.
Joten…
Sanohan, Lumikki…
Ken on maassa kaunehin?
Kateellinen sydämes laske lepohon vaan.
Sillä sinä, kuningattareni, -
olet kaunehin maan.
Eläköön kuningatar, -
kaunehin maan.
Olet yrittänyt joka päivä.
Eikä se irtoa.
Unohda.
Niin unohdinkin.
Unohdin, mitä on olla rohkea, -
toiveikas, mutta sitten…
Sitten tapasin Lumikin.
Hän taisteli puolestamme.
Rinnallamme.
Vaikka järkevintä olisi ollut paeta.
Hän ei suostunut luovuttamaan.
Enkä minä -
aio luopua hänestä.
Kiskotaan. -Kovempaa.
Kuule. Kuningattaren salakäytävä -
johtaa lähelle kuninkaallisia talleja, -
missä on kymmenittäin hevosia.
Vahtaan vartijoita. Mene!
Onnea matkaan.
Olen pahoillani.
Lumikki.
Hän elää!
Hän heräsi. -Se on ihme.
Jonathan.
Mitä nyt?
Mikä hätänä?
Isäni…
on poissa ikuisesti.
Kuningattaren murhaamana.
Voi ei.
Mitä me nyt tehdään?
Mä isältäni
Kuulla sain
Mä voitin lumen, myrskyn lait
Sen voimanko
Vielä voisin tavoittaa?
Äiti, isä, pois menneet
Mut kasvattivat toiveeseen
Että valtakuntaa
Johtaisin
Aika nostaa pystyyn pää
Näyttää tie, ei väistellä
Niin tytön tuon
Mä vielä kohtaankin
On aika.
Aika?
Aika palauttaa valtakunta entiselleen.
Se ei ole helppoa.
Hän yrittää estää sen kaikin keinoin.
Yrittäköön vaan.
Sanoiko hän… Oliko se…
Vilkas?
Me ei pelätä häntä.
Vilkas.
Ei enää.
Hyvin sanottu, Vilkas.
Sitten en pelkää minäkään.
Seuratkaa minua.
Pääportille! -Käskystä.
Toiveitani en enää kaivoon kuiskaa
Tyttö muistojen
Nyt palaa luokse mun
Pelkäämätön
Uskon vaan
Urheuteen
Aitouteen
Ymmärtääkseni etsitte minua.
Itse asiassa -
sinä taidatkin etsiä minua.
Väistykää.
Tämä on isäni linna.
Tapoit hänet.
Varastit sen häneltä ja meiltä kaikilta.
Tulimme nyt ottamaan sen takaisin.
Sievä, -
eikö hän olekin?
Hento, tyylikäs, ihastuttava.
Luulette haluavanne kukan.
Mutta kukkanen kuihtuu.
Kukkanen ei varjele teitä.
Tai kokoa armeijaa -
tai johda valtakuntaa.
Kukkaselta ette saa -
samaa kuin minulta.
Täydellisyyttä.
Valtaa.
Kauneutta.
Jos tahdot valtaistuimen…
Valtaa se.
He odottavat.
Tämä leikki loppui nyt.
Vartijat, pidättäkää hänet.
Sinä.
Kansa katselkoon hänen kuolemaansa.
Paul.
Olit maamies.
Länsilaaksossa.
Sinulla on vaimo.
Eleanor.
Teillä oli kirsikkatarha.
Puiden kukittua -
kutsuitte koko kylän -
poimimaan marjoja.
Jakamaan ne.
Matthew.
Olit paakari.
Ihan kuin isäsi.
Et käännyttänyt pois -
yhtäkään nälkäistä, -
vaikkei olisi ollut -
ropoakaan taskussa.
Arthur.
Riittää.
William.
Muistan teidät.
Teidät kaikki.
Sanoin jo, että riittää.
Ennen elämässä oli toivoa.
Hyvää ruokittiin -
ja sen annettiin kasvaa.
Minä muistan.
Muistatko sinä?
Minä muistan.
Ja minä.
Häivy.
Nyt.
Äläkä palaa enää ikinä.
Minä olen kapinallinen Quigg, -
jalkajousimestari.
Ei.
Ei voi olla totta.
Katsokaa minua. Olen yhä kaunein.
Kuulu on kauneutesi, -
mutta se ei ulotu pintaa syvemmälle.
Vaan Lumikilla -
kauneus kumpuaa syvältä sisimmästä.
Ja niin, kuningattareni, -
paina jo mieleesi.
On hän ainiaan -
sinua kauniimpi.
Valhetta!
On Lumikki sinuakin kauniimpi.
Olipa kerran -
rauhaisa kuningaskunta, -
jota hallitsi hyvä kuningatar, -
joka uskoi, -
ettei maan todellista kauneutta -
voinut mitata koruissa tai kalleuksissa, -
vaan sen asukkaissa.
Kuningatar hallitsi lempeydellä ja rakkaudella.
Hän oli peloton, kaunis, urhea ja aito.
Ja hänen nimensä oli Lumikki.
Kauas vuorten taa
Syviin kaivoksiin
Valo kultaa maan
Ja se loistaa niin
Juuret vahvimmat maan
Taas näin versolleen saa
Kylvön niittää nyt voin
Tähän taitomme toi
Varjon karkotti pois
Hyvä kasvaa voi
Kauas vuorten taa
Valo kultaa maan
Hyvä kasvaa voi
LOPPU
LUMIKKI
Suomennos: Marko Hartama