Snieguolė
Kartą buvo taiki karalystė,
kurią valdė dori karalius ir karalienė.
Jie troško susilaukti vaikelio.
Vieną žiemos vakarą pro karalystę praūžė
smarki pūga, ir karalystę užklojo sniegas ir ledas.
Tačiau pūga paliko nuostabią dovaną.
Gimė princesė.
Prisimindami naktį, kai ji gimė,
tėvai pavadino ją Snieguole.
Karalius su karaliene Snieguolę mokė,
jog derlius priklauso visiems, kurie dirbo.
Jie mokė valdyti su meile.
Nes vieną dieną ji turės tapt karalystės valdove.
Pažvelk į šį kraštą
Mūsų gimtuosius namus
Kur oras alsuoja stebuklinga šviesa
Čia pasėjam gležną sėklą
Kad užaugtų gėrio vaisiai
Čia, kur klesti gėris ir tiesa
Po žeme giliai
Randam nuostabius turtus
Jų pilni ir mūs laukai ir sodai
Tais brangakmenių turtais
Po žeme slypinčiais
Šia gausa visi dalinamės
Nuo kalnų aukštų
Iki kasyklų gilių
Kur auksinis dangus, karalystė švyti
Mes dėkojam šiam kraštui
Iš visos širdies
Ir jis mums dovanoja
Gėrio vaisius
Pagalvok, kokia nori užaugt
Pasakyk, kokią save nori matyti
Nagi.
Matau tik vandenį
Mamą, tėtį, dukrą
Ir tą, kuri užaugusi valdys
Kraštą, kur augs gėrio vaisiai
Ji bebaimė
Ji teisinga
Ji drąsi
Ji kilni
Sugalvok norą
Pamatysi ją ir tu
Nuo kalnų aukštų
Iki kasyklų gilių
Kur auksinis dangus, karalystė švyti
Mes imam ir duodam
Ir gyvenam kartu
Ir dalijamės visi
Gėrio vaisiais
Labas.
Karalius su karalienė buvo laimingi,
kad Snieguolė augo gera ir teisinga.
Tačiau nutiko nelaimė.
Susirgo Snieguolės mama.
Ir geroji karalienė mirė.
Snieguolė ir karalius sielvartavo.
Bet kartą…
rūmuose pasirodė žavi dama iš tolimo krašto.
Atrodė, kad jos ypatingas grožis
suteikia jai nežemiškų galių.
Karalius ją vedė,
bet ji buvo ne ta, kokia apsimetė.
Ji buvo pikta.
Jai terūpėjo jos vienos grožis
ir jo teikiamos galios.
Kad išsaugotų šias galias,
ji turėjo stebuklingą veidrodį,
kuris jai atsakydavo tik vieną klausimą.
Veidrodi, sakyk,
kas pasaulyje gražiausia?
Tu, manoji karaliene,
tarp gražuolių švyti,
tavo grožis niekam neprilygsta.
Naujoji karalienė iškart ėmė grobti valdžią.
Ji paskleidė žinią, kad Pietinė karalystė ketina juos pulti.
Gerasis karalius prisiekė ginti savo žmones.
Bebaimė - Teisinga - Drąsi - Kilni
Saugok jį, nepamesk
Kol grįšiu pas tave
Bet karalius negrįžo.
Baimė apėmė karalystę.
Ir karalienės galia išaugo.
Valstiečius ji pavertė kareiviais,
ištikimais tik jai.
O karalystės turtus ji pasiglemžė sau.
Snieguolę ji padarė tarnaite
ir laikė uždariusi pilyje.
Bet kol veidrodis kasdien sakė karalienei, kad ji gražiausia,
Snieguolė buvo apsaugota nuo karalienės pavydo.
Nuo kalnų aukštų
Iki kasyklų gilių
Kur auksinis dangus?
Ar švytėjo ji?
Ar tada buvo gražu?
Ar išvysim ją vėl?
Kaip aš noriu ten būt
Metams bėgant,
žmonės beveik pamiršo
princesę, vardu Snieguolė.
Ten, kur auga gėrio vaisiai
Tiesą sakant,
Snieguolė kone pamiršo pati save.
Kas ten?
Atleiskite.
Galiu kuo padėti?
Viskas gerai. Naršau.
Paprašysiu jūsų grąžint jas į vietą.
Mielai, bet karalienė turi per daug.
Taip. Todėl vagiate?
Mano draugai alkani. Aš alkanas. Todėl vagiu.
Galiu pakalbėti su karaliene.
Tikrai manai, kad valdžia nori dalytis su tokiais, kaip mes?
Princesė dalytųsi.
Snieguolė.
Snieguolės nei matyti, nei girdėti jau daug metų.
Abejoju, ar ji gali kam nors padėti.
Ji negalvoja apie nieką kitą, tik kaip padėti žmonėms.
Tai perduok jai,
kad liautųsi galvojusi.
Tegu daro ką nors.
Pilyje įsibrovėlis! Užrakint duris!
Pasiimk ir sau.
Ir pasidalink su princese tuo, kas liko.
Gal jai niekas nepasakė.
Tikiu, kad jei karalienė žinotų apie sunkią padėtį,
ji mielai pasidalintų.
Bent jau turiu pamėginti,
net jei tai tik mano noras.
Snieguole, ar darbai atlikti?
Taip, jūsų didenybe.
Svarbu, kad visi pasidalintume pareigomis.
Apie tai ir norėjau su jumis pakalbėti.
Apie dalijimąsi.
Prašau.
Ką norėjai pasakyti?
Tik…
Jūsų didenybe,
žmonės gyvena vargingai. Gal tai bus nedaug,
bet vaikystėje mes su tėvais rinkdavome obuolius.
Paskui kepdavome pyragus,
- eidavome į kaimą… - Pyragus?
Pyragai yra prabanga. Jiems dabar nereikia prabangos.
Ji juos trikdys.
Bet kartais koks nedidelis, bet saldus kąsnelis
gali suteikti pojūtį, jog yra kažkas daugiau nei vien išlikimas.
Nepamenu, kad būtum turėjusi…
tokią tvirtą nuomonę.
Atleiskite. Tiesiog…
Jaučiu, kad jiems trūksta gerumo.
„Bebaimė, teisinga, drąsi, kilni.“
Keistuolė.
Vieną dieną suprasi, kokie beverčiai šie žodžiai.
O dabar
pasakysiu tau štai ką.
Stebėk.
Žavi, tiesa?
Taip, jūsų didenybe.
Viena silpna, bevertė, gležna.
Kitas kietas, nepalenkiamas,
amžinas, tobulas,
gražus.
Mano pavaldiniai nenori gėlių.
Jie nori deimantų.
- Jūsų didenybe… - Patrauk rankas.
…virtuvėje sugautas vagis, vagiantis maisto atsargas.
Melas.
Ar tu esi vienas tų miško banditų,
kurie sakosi vagiantys karaliaus vardu?
Ne, jūsų didenybe.
Aš nesu vienas tų banditų. Aš jų vadas.
Ištikimas vienam tikram karaliui.
Sudeginkit jo namus.
Juokinga,
nes aš neturiu namų.
Tada įmeskit jį į požemį.
- Lai sklinda jo dejonės. - Jūsų didenybe…
Aš suprantu teisingumo siekį.
Bet, maldauju, tai neteisinga.
Ką pasakei?
Bausmė neturi viršyti nusikaltimo,
- o mano tėvas, žinau… - Tavo tėvas?
Tėvas?
Mano tėvas būtų gailestingas.
Atleisk, brangute. Tu teisi.
Šis vagis apvogė mane.
Todėl aš apvogsiu jį.
Išrenkite jį ir pririškite prie vartų, kad sušaltų.
Gal vis tik į požemį?
Išveskite jį!
Palaukit, jis pražus. Prašau, jūsų didenybe.
Snieguole!
Štai…
pažvelk į save.
Šito nori?
Nagi,
kreipkis į savo žmones.
Tavo pavaldiniai tavęs laukia, Snieguole.
Laukia pyragų, išmintingų žodžių.
Ką pasakysi jiems?
Kad pagaminai jiems desertą?
Gyveni svajonių pasaulyje.
Grįžk prie savo šulinio, Snieguole.
Mergaitė prie nuošalaus šulinio
Pasakojanti vienintelę istoriją
Jaučiasi įkalinta tarp storų sienų
Ir istorijų įtikėtų
Diena iš dienos ji nyksta
Nepaklusti neišdrįsta
Vis svajoja sau viena
Paslaptis akmenims išsakydama
Man tėvas sakė
Kad gimiau per pūgą šaižią
Ar kitos savęs nebepažinsiu?
Laukiu svajonės
Kurią medžių viršūnės atneš
Ir sidabriniai debesys atplukdys
Šnabždu šuliniui
Laukiu svajonės
Laukiu rytojaus
Tikiuosi, kad kažkaip kažkada
Tapsiu tikrąja savo tėvo dukra
Užsimerkusi matau
Mergaitę, kuria dar netapau
Ar šią savo dalį dar turiu atrast?
Įdomu, ar ji pasirodys?
Ar taip ir liksiu čia
Laukianti svajonės?
Mergaitė, gyvenanti pamiškėje
Ji stengiasi būt visiems gera
Bet karalystę apėmę šešėliai
Teisingumą paslėpė
Ar ji pasipriešins ar nulenks galvą?
Ar įkvėps kitus ar liks verge?
Ar ji taps, kokia norėjo tapt?
Aš laukiu svajonės
Kurią medžių viršūnės atneš
Ir sidabriniai debesys atplukdys
Trokštu iš sienų storų išsiveržt
Laukiu svajonės
Laukiu rytojaus
Tikiuosi, kažkaip kažkada
Stebuklas suras mane
Užsimerkusi matau
Mergaitę, kuria dar netapau
Ar šią savo dalį dar turiu atrast?
Įdomu, ar ji pasirodys?
Ar dar visus metus
Lauksiu svajonės?
Sako, tereikia savo norą
Kad jis išsipildytų
Ištart šuliniui, tegu jis aidi, aidi, aidi
Tavo balsas skambės
O svajonė grįš
Kaip aidas, aidas, aidas
Aidą aš girdžiu gerai
Bet vis dar laukiu čia
Judinkis!
Greičiau!
Užsičiaupk!
Čia nedaug, bet…
Sakyk, koks ten gyvenimas?
Gal išeik, pati pamatysi?
Negaliu.
Mačiau, kaip pasipriešinai karalienei.
Atrodai drąsi.
Drąsi?
Sargyba, aplink pilį!
Turi paskubėti. Bėk.
- Ačiū. - Bėk.
Laukiu svajonės
Gana šnabždėti šuliniui
Laukiu svajonės
Ar ta diena ateina?
Gal galiu kažkaip kažkada
Tapt tikra savo tėvo dukra?
Ta, kuri niekaip neišdrįso
Imt kalbėti drąsiai
Ta, kuri galbūt yra drąsi
Ta, kuri nori padėti
Galiu amžinai svajoti
Bet…
Pabudusi save tokią pat randu
Laukiančią svajonės
Veidrodi, sakyk,
kas pasaulyje gražiausia?
Garsus tavo grožis, karaliene.
Tačiau
kitą mergelę matau
sužibusią pasaulyje.
Ji nepaprastai švelni ir tyra,
kiek regiu,
ji gražesnė už tave.
Ne!
Medžiotojau?
Jūsų didenybe.
Nuvesk Snieguolę į mišką.
Surask nuošalią progumą, kur ji galėtų skinti obuolius,
ir ten,
mano ištikimasis medžiotojau,
nudėk ją.
Bet,
jūsų didenybe,
ji tik jauna mergaitė.
O aš tavo karalienė.
Snieguolė į laisvę paleido banditą.
Ji rezga sąmokslą prieš mane.
Taigi, sakyk,
ar ir tu prieš mane?
Ką? Taip ar ne?
Ne,
jūsų didenybe.
Nuvesk ją į mišką.
Nudėk ją.
Išpjauk širdį.
Įdėk ją į šią skrynelę.
Grįžęs
gausi ko tik panorėjęs.
Gal norėtum obuolio?
Tu labai gera.
Jau vėlu.
Kodėl?
Už ką?
Bėk į mišką.
Karalienė pyksta ant tavęs. Ji nesiliaus.
Negaliu palikt karalystės.
Ji yra blogis, vaikeli.
Ji melagė.
Tu nežinai tiesos apie savo tėvą.
- Ką? - Bėk!
- Kokios tiesos apie tėvą? - Bėk. Prašau!
Kol neapsigalvojau!
Bėk!
Sveiki?
Čia yra kas nors?
KVAILELIS ČIAUDALIUS LINKSMUOLIS
Hai ho
- Hai ho - Hai ho
Hai ho, hai ho Mes turim daug darbo
Pabudom, atsikėlėme
Rikiuojamės į eilę!
Hai ho, hai ho Hai ho, hai ho
Saulelė tekėjo
Apsirengėm, papusryčiavom
Keliaujame darban
Hai ho, hai ho
- Graži diena - Apči!
- Vajė! - Į sveikatą.
Ačiū.
Žinai, kam alergiškas esu?
Tokiems kaip tu, kvaily
Tai užsičiaupk, Niurzgly!
Hai ho, hai ho Hai ho, hai ham
Hai ho, hai ho
Mes turim daug darbo
Tik pailsėjęs galiu dirbt
Todėl grįžtu miegot
Alio?
- Noriu miego - Matom!
Mažiau kalbų Daugiau darbų
Prie darbo!
Hai ho
Gilioj tamsoj
Magišku triuku Aptinkam tviskančius turtus
Čia pilna brangakmenių Tik iškelk ranką
Ir kasykla visa nušvinta
Greičiau, pasilypėk Kask deimantus
Netingėk
Rankoves pasiraitok
Ir kirtikliu mojuok
Kai jais mojuojam
Mes dainuojam
Hai ho, hai ho
Geriausiai aš jaučiuos
Kai imam kast Brangakmenius
Imu šypstotis vis plačiau
Aš spindžiu!
- Aš laimingas! - Aha, mes žinom!
Mane pykina nuo tavęs Kibirą, greičiau!
Hai ho
Mes kasam, kasam, kasam Nuo ryto iki vakaro
Mes kasam, kasam, kasam Kiek tik užmatom
Mes kasam deimantų krūvas
Rubinų tūkstančius
O kartais ir daugiau!
Kas tviska, žėri
Kasam, kasam, kasam
Hai ho
- Hai ho - Hai ho
Hai ho, hai ho
Mes grįžtame namo
Diena baigta!
- Tikrai? - Aha!
Hai ho, hai ho, hai ho
Hai ho, hai ho
Dabar fortissimo
Vajė, vajė
Jei galima, dainuosiu aš tyliau
Nes kartais aš… Kartais aš…
- Jis drovisi! - Aha, mes žinom!
Judinkis Važiuojam
Spaudžiam mes greičiau
Metas valgyt!
- Mes pamiegosim - Amen!
Ryte vėl atsikelsim
Ir vėl į darbą lėksim
Hai ho
Netrankyk durų, Daktare.
Namai namučiai.
Išties nepakartojamas jausmas grįžti į savo gyvenamąją vietą.
Čia man tik atrodo, ar čia daug dulkių?
Tau taip atrodo.
Nekantrauju išsivalyt dantis.
Ten…
Kas?
Ir vėl.
Narkoleptinė katapleksija.
Maniau, jis tik…
užmiega, kai išsigąsta.
O ko čia bijoti?
Bijokime!
Užstumkite duris!
O kur Kvailelis?
Nejudėk.
Žmogėdros užuodžia baimę.
Ten ne žmogėdra, o šmėkla.
Tai jam slėptis?
Ar pasišiaušti ir riaumoti?
Žiūrint, kokia ten žmogėdra.
Ten ne žmogėdra!
Ten demonas su ragais.
Nežiūrėk jam į akis.
Jei pamatysi ektoplazmą,
- neliesk jos. - Ar ji sklando ore?
Atsargiai, Kvaileli.
Nebijok.
Viskas gerai.
Tik noriu su tavim susipažinti.
Kuo tu vardu?
Nekalbi?
Atiduok mūsų draugą!
Pala, pala. Prašau.
Žmogus.
Taip. O kas manėte, kad būsiu?
- Niekas. - Vaiduoklis.
- Bet iš kur tu čia? - Išalkai?
Galime draugauti?
Kuo tu vardu?
Kodėl visi tokie malonūs?
Vieninteliai žmonės miške – banditai,
- sakantys, kad kovoja karaliaus vardu. - Ką?
Slapstaisi nuo įstatymų?
- Verčiau eisiu. - Sakiau.
- Ne, palauk. Luktelėk. - Tegu eina.
Bent jau pasakyk, kas esi.
- Taip. - Taip.
Aš vardu Snieguolė.
- Snieguolė? - Princesė?
Tai spąstai.
Bet jai reikia mūsų pagalbos.
- Ar dar kas manote, kad ji vaiduoklis? - Pala. Kur eini?
Kuo toliau nuo pilies.
- Tai ne atsakymas. - Bet kodėl?
Jei atvirai, karalienė ketino mane užmušti.
Ji tikrai ketino tave užmušti?
Siaubas.
Būtent dėl to turi išeiti.
Pabūk pas mus, kol sugalvosi, kur eiti.
- Ką? - Manau, tai puiki mintis.
Minutėlę.
Mūsų troboj žmogus pasirodė pirmą kartą
per 275 metus,
ir tu prašai jos pasilikti?
Ar jis pasakė:
275 metus?
274, jei tiksliau.
Mes seni kaip tie medžiai.
Mano tėvai sakydavo, kad šis miškas stebuklingas.
O aš sakydavau, kad žmonės neša tik bėdas.
Atleiskit. Nežinau jūsų vardų.
Pristatysiu tau mus alfabetine tvarka.
Drovuolis. Kvailelis.
Niurzglys. Linksmuolis.
Miegalius. Čiaudalius.
Ir aš Daktaras.
- Žadėjai vardinti atbuline tvarka. - Praėjusį kartą.
Taigi, atbuline tvarka bus
Miegalius, Linksmuolis, Kvailelis, Čiaudalius, Drovuolis, Daktaras.
Nieko sau.
Kaip jai tai pavyko?
Mama mane mokė įsiminti vardus.
O eilėje nuo trumpiausių iki ilgiausių kojų pirštų
mano pirštai ilgiausi.
Jeigu ką.
O ką jūs veikiate čia, miške?
Mes dirbame kasyklose.
Nustebtum sužinojusi, ko ten randame.
Įvairiausius žėrinčius akmenis.
Ten vis dar gyvuoja magija.
Neilgam, jei ji liks čia!
Pažiūrėkit, kiek valandų.
Svarbu tai, kad Snieguolei pas mus niekas negresia.
- Tiesa, vyručiai? - Taip.
- Visiškai. - Prieštarauju.
Gerai. Nekreipk į jį dėmesio.
Gal liksiu vienai nakčiai.
Viena naktis. Tada ji išeis.
- Ateik čia. - Kokio dydžio tavo šlepetės?
- Dievinu pižamų vakarėlius. - Turime jų viršuje.
Karalienė tavęs čia nepasieks.
Stebuklingas veidrodi, sakyk,
kas pasaulyje gražiausia?
Už pilies toli toli
miškuose gyvena ji,
Snieguolė,
ji yra gražiausia.
Ne.
Tiesą aš sakyt turiu.
Yra gražiausia.
Ir ji – ne tu.
Kilo, regis, problemėlė
Kai kas nedarė, ką liepiau
Ir kam už tai
Teks atsakyti?
Aš žinau
Ir kaip nubausim išdaviką?
Tą bailų mulkį, o ne vyrą?
Aš jį pažeminsiu
Tada pribaigsiu
Nes aš
Tiesiog galiu
Drįsai man nepaklusti?
Aš nenusipelnau malonės.
Bet jei tik pajėgsite,
maldauju,
būkit maloninga jai.
Gal ką neaiškiai pasakiau
Patarimo tavo neprašiau
Juokas mane ima
Kai man siūlo būt gera!
Gerumas niekur nenuves
Gerumu nieko nelaimėsi tu
Ambicingos mergaitės turi būti žiaurios
Ir joms smagu!
Bus tikrai smagu!
Tau galima viskas, jei dėvi karūną
Karalienė esu Ir darau ką tik noriu
Noriu, pasigaliu
Noriu, pažeminu
Vos man pamojus Pasaulis po kojom klojas
Galiu tave pamiršti
Atleisti tau, gyvent paleisti
Bet širdies aš neturiu
Kaip pats žinai
Sakau, galima viskas
Jei esi visų gražiausia
Daug kas sako
Tikras grožis Švyti iš vidaus tavo
Bet tie, kas taip sakė
Melavo
Švyti auksas ir blizgučiai
Brangakmeniai ir kiti žėručiai
Grožis reiškia galią
Aš diktuoju taisykles
Viskas galima
Kai dėvi karūną
- Kas drįs pastot man kelią? - Pastot jai kelią
Žinok
Jei mane nuvilsi
Žemyn, žemyn, žemyn
- Į požemį tave įmesiu - Į požemį įmesiu
Bet jei darysi, ką liepiau
Iškart kuo skubiau
Aš kreipsiuos tuojau
Į veidrodį stebuklingą
Sakyk, kas graži?
Kas pasauly gražiausia?
Ir mane įvardyt mane privalai
Kapitone, apieškokite mišką.
Suraskite Snieguolę.
Be jos negrįžkite.
Viskas galima
Jei esi gražiausia
Iš visų
Taip negražu.
Jau rytas, o ji vis dar čia.
Jos ieško,
o kai suras…
Ką pasakysi apie tai?
Juk žinai, Niurzgly, kad Kvailelis nekalba.
Nes jis kvailys!
Jei jo vardas Kvailelis,
tai nereiškia, kad jis kvailas.
Žinoma, kad reiškia.
Tavo vardas Linksmuolis, nes tu linksmas.
Mano vardas Niurgzlys, nes aš…
Esu nesuprastas.
Po šimts!
Še tau.
Vyručiai, gal nesipykim.
Baikit.
Ei! Saugokis!
Saugok savo kojų pirštus, pone.
Ateik čia.
Nusiraminkite.
Pričiupsiu tavo ilgą kojos pirštą!
Niurzgly, kutena!
Mano pėda!
O, ne!
Pipirai!
Jis tuoj sprogs.
Kvaileli,
pusryčius dedam į burną.
Ne ant galvos!
Argi gyvenimas ne košė?
Pagauni? Košė!
Kaip tu?
Tokiomis akimirkomis norisi slėptis.
Ar tu bijai kalbėt?
Gali pradėti nuo kažko nedidelio.
Kai buvau maža, mama mane išmokė švilpauti.
Kai bijau kalbėti, švilpauju.
Nes švilpaujant dainuoja širdis.
Ir tas balsas,
kuris slepiasi širdyje,
gali skambėti.
Matai? Pamėgink.
Tik tiek, kad suvirpėtų žvakės liepsna.
Bet neužgestų.
Tau pavyko.
Žinojau, kad sugebėsi.
Eime.
Ateik čia.
Atiduok!
Aš laikau.
Koks čia dieviškai gražus garsas?
Ar pro langą įlėkė paukštelis?
Kvailelis.
Lyg angelėlis.
Tai triukas.
Ne triukas.
Kaip tu tai darai?
Suglaudžiat lūpas,
liežuvį laikot už dantų ir švilpiat.
Paprasta.
Ar visad taip elgiatės ar tik su draugais?
Mes ne draugai.
275 metai kartu – ilgas laikas.
274.
Eikit sau.
Aš čia vienintelis protingas.
Ir jums skaudu, kad jie neklauso jūsų?
Būtent.
Puikiai jus suprantu, pone Niurgzly.
Tu… Pala.
Ką?
Man atrodo, kad jūs visi
laimėtumėte, jei klausytumėte vienas kito.
Aš irgi taip manau.
Panele Snieguole, jumis dėtas ten ne…
Ji jaučiasi kaip namie.
- Taip? - Nepamenu šitų daiktų.
Tu suplauk indus.
Tu surink daiktus.
- Gerai. - Eime.
Tu nuvalyk voratinklius.
O jis darbuosis
su šluota.
Aš?
Pašvilpauk, bus linksmiau
Ir kartu visi linksmai
Sutvarkysime namus
Niūniuok dainelę linksmą
Apsisuksi greit, nes daina
Suteiks tau ritmą
Ir kai šluosi tu grindis
Nuobodu nebus
Bus linksma
Darbas eisis lengvai
Pašvilpauk, bus linksmiau
Išmoksi.
Kai mes išvien, namai švytės
Tad švilpauk, ir darbas palengvės
Pašvilpauk, bus linksmiau
Bus daug lengviau
Kai dirbsim mes kartu
Pasišvilpaudami
Pagausiu!
Kai linksma, darbą padarai
Perpus greičiau
Pala! Čia mano šepetys
O kur parašyta?
Nutilk, antraip aš šitą šepetį
Sukišiu ten, kur saulė nešviečia
Pašvilpaukit, bus linksmiau
Barniai nepadės
Verčiau pašvilpaukit, bus linksmiau
Viską padarom daug greičiau Kai dirbame kartu
Pažiūrėkit į Kvailelį!
Pašvilpauk, bus linksmiau
Iššveitėme namus visi kartu
Aplink dabar švaru
Niūniuok dainelę linksmą
Suodina šutvė tapo trupe
Lyg šeima
Ten, kur buvo netvarka
Kur gyveno šiukšlės
Dabar tviska čia švara
Švilpaujant linksmai
Pašvilpauk, bus linksmiau
Kai linksma, darbą padarai
Kai linksma, visiems smagiau
Ir darbas tirpsta su daina
Tad švilpauk, bus linksmiau
Pamiršau, kaip linksma, kai visi sutariam.
Aš pamiršau, kad turim krosnį.
Kai buvau maža, tokios buvo visos dienos.
Visos dienos?
Visos dienos.
Kai karalius buvo mano tėvas.
Medžiotojas sakė, kad karalienė melavo apie tėvą.
Ji melavo apie viską.
O jei jis dar gyvas?
Turiu jį surasti.
Minėjote kažkokius banditus miške,
kovojančius karaliaus vardu.
Tie žmonės yra nusikaltėliai.
Maištautojai, vagys.
Tai tik buvusių aktorių grupė,
kurių išgyvenimas pakibo ant plauko
dėl godžios karalienės ekonominės politikos,
privertusios juos rinktis užribį
su neaiškiais motyvais bei etika.
O kur jie?
Jei jie žino tiesą apie mano tėvą, privalau juos rasti.
Ne, nepatarčiau.
Pernelyg pavojinga.
Lik su manim.
Noriu pasakyt, su mumis.
Taip. Juk pati vos pasprukai nuo karalienės.
Į sveikatą.
Bet aš privalau tai padaryti.
Be to, Niurzglys teisus.
Jei liksiu, pavojus gali grėsti ir jums.
Pagaliau.
- Viso gero. - Niurzgly!
Ne.
Gana man slapstytis.
Ačiū jums visiems už gerumą.
Ne, minutėlę.
Ir tau, Niurzgly.
Taigi,
parodysite, kur man eiti?
Vėluojam į darbą!
Greičiau, visi. Paskubam.
Paimsiu užkandžių.
Miegaliau, alio!
Nė žodžio.
Tu.
Šiuo keliu jodami sutiksim likusius mūsiškius.
Kai siūliau tau išeit iš pilies,
nesitikėjau, kad atvyksi su puse pilies sargybinių.
Aš jų tikrai nekviečiau.
Man teko bėgti.
Karalienė nori mane nužudyti.
Eime.
Aš ieškau savo tėvo.
Tikėjausi tavo pagalbos.
Juk esi ištikimas tikram karaliui.
Taip.
Žinoma.
Mes girdėjom įvairių gandų.
Kai kas sako, kad Pietų karalystėje jis buvo paimtas į nelaisvę, bet…
Tu nežinai, kur jis.
Atleisk, kad nuvyliau.
Tu, regis, supainiojai mane su princu ant balto žirgo.
Tokia mintis, manau, niekam nešautų į galvą.
Maniau, kad tu ką nors žinai.
Žinoma.
Visos princesės laukia gelbėtojų princų ir grįžtančių karalių.
Mano tėvas vienintelis gali grąžint mums senąją karalystę.
Jau vėlu, deja.
Matau, pamiršai, kaip gyvenome,
bet žmonės buvo geri ir teisingi.
Gaila, bet neturiu laiko
gerumui ir teisingumui.
Vienintelė bėda yra…
Liūdni dabar laikai
Princese, apsidairyk įdėmiai
Kasdien kova: gyvent ar žūt
Gresia badas
Maitvanagiai suka danguje ratus
Ir ateitis atrodo gana niūri
Turiu tau žinią
Likimo neperkalbėsi
Žmogui tenka rinktis
Valgyt pačiam ar būt suvalgytam
Ar tai gadina nuotaiką?
Ar norisi raukytis?
Apie tikrą gyvenimą sužinojusi
Nukabinsi nosį?
Ak, tos princesiškos problemos
Pasirodo, gyvenimas neteisingas
Man regis Tavo problemos princesiškos
Žmonės nesidalija, koks siaubas
Galiu pasistengti būt „geru“ Ar kaip tu ten sakei
Tik man labiau rūpi Kaip išlikt gyvu
Todėl aš verčiau
Vogsiu ką tik galiu
Nei gyvensiu fantazijų pasauly
Tad princesės problemos Ne mano problemos
Vadinasi, bulvės jau praeity?
Aš turiu daug talentų.
Žavios mintys, ar jau viską pasakei?
„Niekas dėl visų, ir visi dėl nieko“
Nieko sau, kiek vilties!
Vilties šiais laikais mažai
Bent jau turim pasistengti
Gal pasistenkime gyventi?
Ir viskas? Pasiduodi?
Štai, imi suprasti pagaliau
Obuolių pyragais Pasaulio neišgelbėsi
Štai jums vadovėlinis Princesiškų problemų pavyzdys
Pilyje jauku, o už jos šalta
Gali toliau šaipytis Iš „princesiškų problemų“
Tuo pateisindamas savo savanaudiškumą
Skaudu, bet tavim didžiuojuos
Tampi pikta, reaguoji
Karalystę reikia gelbėt
Pasakyk tai karalienei
Aš ten nosies nekišiu
Ir nerizikuosiu
Ir sprendimo savo nekeisiu
Nes princesės problemos Ne mano problemos
Nejudėkite, miledi.
Į jus nusitaikė maištininkas Kvigas, arbaleto meistras.
Rankas aukštyn!
Pasitraukite nuo mūsų kapitono.
Tada jums nieko nebus.
Tu neturi arbaleto.
- Jį pavogė. - Viskas gerai.
Ji su manimi.
Kapitonas?
Ir mano kolegos.
Ištikimas karaliui?
Esi paprastas nusikaltėlis.
Mano vardas Džonatanas, princese.
Ne „Džonatanas Princesė“.
Tiesiog Džonatanas,
princese.
Klausyk…
Esi labai miela
Su savo princesiškomis mintimis
Bet čia, tikrame gyvenime
Tavo princesiškos problemos
Nėra
Mano
Problemos
Jos nėra mano
Problemos
Rūmų sargybiniai.
Jų dvigubai daugiau nei mūsų.
Mes ieškome princesės Snieguolės.
Tu bėk, princese.
O kaip jūs visi?
Nesijaudink dėl mūsų. Mes juos užlaikysime.
- Aš kausiuos su jumis. - Aš neprašau.
Tiesiog taip bus sąžininga.
Bėda ta, kad aš nesikaunu sąžiningai.
Nešaudykit!
Mes jums pasakysime, kur princesė.
Dabar.
Aš negaliu jų palikti.
Man reikės jūsų pagalbos.
Paskutinis šansas, banditai.
Sakykit, ką žinot apie Snieguolę.
Ieškot Snieguolės?
Aš čia.
Čionai.
- Bėgam! - Greičiau!
Išsiskirstykite!
Išsiskirstykite. Suraskit juos.
Taip, vade!
Kur mano žirgas?
Eik.
Tu grįžai.
Kažkam juk reikia išspręsti tavo princesišką problemą.
Sakiau, kad kausiuosi kartu.
- Vadinasi, nejuokavai. - Nejuokavau.
Tu vis mane stebini.
Ačiū.
Komplimentas iš nusikaltėlių vadeivos.
Pažiūrėk, ar nebesiveja.
Žmonės
pamiršo, koks buvo gyvenimas.
Ir jie nekenčia karalienės. Bet jie bijo.
Todėl kaunamės tavo tėvo vardu.
Tavo tėvai nieko nebijojo.
Mes irgi šalia jų buvome drąsesni.
Jie visiems suteikė viltį.
Eisim pusantro kilometro slėniais į pietus.
Turim sumėtyt pėdas.
Džonatanai?
Kas čia buvo?
O, ne.
Regis, turim problemėlę, princese.
Jam reikia gydytojo.
Daktaras yra labiau pravardė nei techninis titulas,
nes iš tiesų tyrinėju
magminės, nuosėdinės bei metamorfinės kilmės granules.
Akmenis, suprantate.
Aš, maištininkas Kvigas,
arbaleto meistras,
įsakau tau jį išgelbėti.
Mes dar neprisistatėme.
- Alfabetine tvarka… - Daktare, prašau, nėr laiko.
Jis rimtai sužeistas. Padėk jam.
Bet jie banditai!
- Ir ką ketini daryti? - Ateik čia, tu.
Būtent tokio elgesio nori karalienė.
Kad pyktumėmės,
nepasitikėtume vieni kitais. Tokiu būdu ji laimi!
Ji privertė visus patikėti, kad kiekvienas turi rūpintis tik savimi.
O jei…
atsisakytume savo varganų skatikų
vardan to, kas iš tiesų skirta mums visiems?
O tai žymiai daugiau nei galime įsivaizduoti.
Tereikia…
pasitikėti vieni kitais.
Padėk jam.
Labai prašau.
Neškit jį į vidų.
Karštas pienas.
Padeda man užmigti.
Ačiū.
Aukštakrosne prapjoviau uolienų pamatą,
tada gręžiau iki plyšio šerdies,
pridėjau porą kompresų.
Dar dozę acetum saturninum,
saldintos sieros rūgšties.
Tai buvo…
- Nemalonu. - Tau pavyko, Daktare.
Maniau, jis numirė.
- Ačiū tau, Daktare. - Prašom.
Mielai padėsiu Snieguolės ypatingam draugui.
Jau turi ypatingą draugą.
Ne.
- Ne. - Ką?
- Būčiau padėjusi bet kam… - Būtent.
Ji tiesiog geraširdė.
Tu čia niekuo dėtas.
Nepatogu.
Argi ne nuostabu?
Žinot, kam atėjo laikas, bičiuliai?
- Tik nereikia. - Laikas kam?
Laikas šokti.
Taip!
Sulošiam kortom?
Ne, ačiū.
Gal tu nori?
Jūs su Meipl puikūs šokėjai.
Mes tik draugai.
Taip.
Ne taip, kaip jūs su Džonatanu.
Aš manau, Džonatanui rūpi tik jis pats.
Ir todėl jis pasiaukojo dėl tavęs?
Ką?
Visi matėm.
Savanaudis, niekam tikęs vagis?
Jis išgelbėjo tau gyvybę.
Maniau Miške jausiuos vieniša
Tamsus miškas
Pavojinga naktis
Ir vėjas
Bet šešėliai man nebaisūs
Gal savo keliu
Man neteks eiti vienai
Nes kai mes susitikom
Stebuklingam miške
Pasaulis staiga atgijo Mano akyse
Aš jaučiuosi sutrikus
Ir noriu nurimt
Į svaigų spindesį panirt
Žinau, tai naivu
Bet šįvakar tikiu
Kad nutiks kažkas gero
Ir tai gali būti kažkaip
Susiję
Su tavimi
Maniau, kad pasaulis Niekad nepasikeis
Liks žiaurus
Kur reikia rūpintis tik savimi
Bet kas žino?
Laikas sustoja, kai mes kartu
Gal gyvenimo keliu
Man neteks eit vienam
Nes kai mes susitikom
Labai netikėtai
Pasaulis staiga atgijo Mano akyse
Ir tas vaizdas man ima patikt
Ir noriu nurimt
Ir pamatyt, kas užaugs
Gal tai naivu
Bet šįvakar tikiu
Kad nutiks kažkas gero
Ir tai gali būti kažkaip
Susiję
Su tavimi
Galbūt aš sapnuoju
Kad tai liktų aš noriu
Bet jei yra pasaulis
Kur mane pažadinsi tu
Pažadėk žadinti
Bučiniu
Kai mes susitikom
Stebuklingam miške
Atrodo labai naivu
Bet beveik tikiu
Kad nutiks kažkas gero
Ir tai gali būti
Kažkaip
Susiję
Su tavimi
Sveiki.
- Kareiviai! - O, ne.
Turim išeiti, kad apsaugotume princesę.
Taip, kapitone.
Neleisiu, kad šią vietą rastų karalienės sargyba.
- Aš su tavim. - Ne.
Pavojinga. Juk jie ieško tavęs.
Aš grįšiu po dviejų dienų.
Tada mes kartu keliausim į Pietų karalystę ir…
surasim tavo tėvą.
Palauk.
Tai jo dovana.
Tegu tau neša sėkmę.
Negaliu jo priimti.
Aš ne šiaip jį tau atiduodu.
Palieku tau priežastį grįžti.
Kas kaunasi karaliaus vardu?
Aš!
Tai pirmyn.
- Sėkmės. - Išsiskirstykim.
Nuviliosime sargybą nuo šios trobelės.
Pasisaugokit!
Ačiū už viešnagę.
Čionai.
Šen.
Tu tam ryžaisi, Džoni.
Tapai geru žmogumi.
Esi sąžiningas, tvirtas, ištikimas.
Esi…
idiotas.
Tu kažkur matytas.
Taip.
Ponia su bulvėmis.
Kur Snieguolė?
Sniego kas?
Tu ją gini.
Atsakyk jos didenybei.
Parodyk, kur jį radote.
Miške,
už puskilometrio į pietus nuo kryžkelės.
Neabejoju, manote, jog laimėjote, jūsų didenybe.
Patikėkite,
jūs nežinote, su kuo susidūrėte.
Nes, kitaip nei jūs,
aš ją pažįstu.
Norėjai pasakyt „pažinojai“.
Manau, atėjo metas mums su Snieguole
pasikalbėti.
Kad neliktų kūno grožio
Padaryk mane sene
Atlik savo darbą tamsų
Stebuklingas gėrime
Įsakau
Balsas ima jau gergždėti
Susiraukšlėjusi kuprota senė
Sruoga žila
Kad išsigąstų manęs
Mano planas
Ima
Veikti
„Užnuodytas obuolys. Mieganti mirtis.“
„Priešnuodis.“
„Tikros meilės bučinys.“
Taip laisvėn neištrūksi.
Vos kąsnelis obuoliuko
Ir ji užmigs, labanakt
Nesidrovėk Jei nori iškilt, kažkam teks kristi
Sakau tau, galima viskas
Jei esi visų
Gražiausia
Man tai nepatinka.
Karalienės sargyba tavęs ieško, tai pavojinga.
Galime eiti kartu.
Ar tu tikrai privalai?
Turiu sužinoti tiesą apie savo tėvą.
Jei jis gyvas…
O kai surasi, ko ieškai,
tu grįši…
taip?
Grįšiu.
Pažadu.
Gerai.
Nagi, vyručiai. Eime.
Džonatanai?
Atleisk, brangute.
Ar išgąsdinau tave?
Ne, tiesiog aš laukiau kai ko kito.
Galiu jums padėti?
Tai aš tau galiu padėti.
Ar tu Snieguolė?
Princesė?
O kas jūs tokia?
Aš turiu tau žinią.
Nuo Džonatano.
Nuo Džonatano?
Deja, karalienė jį sučiupo.
Sučiupo? Ne.
Jis man davė šį pakabuką.
Sakė, kad žinosi, ką tai reiškia.
Turiu eiti pas jį.
O kaip pavojus?
Tu jį myli?
Kad meilė išliktų,
aš tau padėsiu.
Štai.
Paimk obuolį.
Kad turėtum jėgų kelionei.
Snieguolė.
Aš pamenu, koks dosnus buvo tavo tėvas.
Todėl man garbė padaryti paslaugą jo dukrai.
Žinau, turiu nedaug,
bet dovanodama tau šį obuolį,
jaučiu jo sielą esant čia.
Greičiau!
Ačiū.
Jo labui.
Tavo tėvo labui.
- Nagi! - Greičiau!
Kas vyksta?
Kažkas negerai.
Aš pažinojau tavo tėvą.
Gana gerai.
Kuria prasme?
Žinojau, kad jis kvailys!
Tu. Čia tu.
Nužudyti jį buvo net per lengva.
Jo gerumas kainavo jam sostą,
o tau – gyvybę.
Taigi…
sakyk, Snieguole…
kas gražiausia iš visų?
Lai nuslūgsta pavydas.
Tu, karaliene,
esi visų gražiausia.
Šlovė karalienei,
gražiausiai iš visų.
Tu tai darai kiekvieną dieną.
Nė iš vietos.
Pamiršk.
Aš buvau pamiršęs.
Pamiršau, koks jausmas, kai esi drąsus,
kai turi vilties, bet tada…
Sutikau Snieguolę.
Ji kovėsi už mus.
Su mumis.
Kai galėjo tiesiog pabėgti.
Ji mūsų nepaliko.
Ir aš jos…
nepaliksiu.
- Nagi. - Stipriau.
Slaptas karalienės įėjimas yra už pusantro kilometro
nuo karališkųjų arklidžių, kur laikoma daug arklių.
Aš sulaikysiu sargybinius. Tu skubėk.
Sėkmės.
Užuojauta.
Snieguole?
Ji gyva.
- Ji pabudo. - Stebuklas!
Džonatanai.
Kas?
Kas yra?
Mano tėvas…
Jo nebėra.
Jį nužudė karalienė.
O, varge.
Ką dabar darysim?
Man tėvas pasakojo
Kad seniai
Aš įveikiau pūgą drąsiai
Turiu žinot
Ar ta mergaitė dar gyva manyje?
Mama ir tėvas nebegrįš
Jie mokė mane
Jog karalystė šita
Man lemta
Metas iškelt galvą aukštai
Metas prisiimt atsakomybę
Ir tapti mergaite
Kuria žadėjau
Tapti
Metas.
Kam metas?
Atstatyti buvusią karalystę.
Lengva nebus.
Ji kliudys mums iš visų jėgų.
Tegu.
Ar jis… Ar tai…
Kvaileli?
Mes nebijom.
Kvaileli.
Jau nebe.
Puikiai pasakyta, Kvaileli.
Tuomet nebijau ir aš.
Eikite paskui mane.
- Prie pagrindinių vartų! - Taip, pone.
Nebešnabždėk svajonių šuliniui
Nes tu esi ta
Kuria svajojai tapti
Ji bebaimė
Ji teisinga
Ji drąsi
Ji kilni
Manau, kad ieškai manęs.
Tiesą pasakius,
manau, kad tu ieškai manęs.
Pasitraukite.
Tai mano tėvo namai.
Tu jį nužudei.
Ir pavogei juos iš jo, iš mūsų visų.
Ir dabar mes norime juos susigrąžinti.
Graži,
tiesa?
Subtili, elegantiška, rafinuota.
Jums atrodo, kad norite gėlės.
Bet gėlė vysta.
Gėlė jūsų neapgins.
Nesukvies kariuomenės.
Nevaldys karalystės.
Gėlė neduos jums to, ką duosiu aš.
Tobulumą.
Galią.
Grožį.
Jei nori sosto…
Pasiimk.
Jie laukia.
Gana čia tų cirkų.
Sargyba, sulaikykite ją.
Tu.
Tegu visi mato, kaip ji miršta.
Polai.
Buvai žemdirbys.
Vakarų slėnyje.
Turi žmoną.
Eleonorą.
Kai tavo sode žydėdavo vyšnios,
sukviesdavai visus kaimiečius ateit rinkt žiedų.
Dalydavaisi jais.
Metju.
Buvai kepėjas…
kaip ir tavo tėvas.
Nenuvydavai šalin nė vieno,
net ir tų, kurie neturėjo nė skatiko.
Arturai.
Pakaks.
Viljamai.
Aš tave prisimenu.
Visus jus prisimenu.
Sakiau, pakaks.
Buvo laikas, kai gyvenom kupini vilties.
Kai puoselėjome ir auginome gėrį.
Aš prisimenu.
O jūs?
Aš prisimenu.
Ir aš.
Išeik.
Tuojau pat.
Ir niekada negrįžk.
Aš esu maištininkas Kvigas,
arbaleto meistras.
Ne.
Tai netiesa.
Pažvelk į mane. Aš vis dar gražiausia.
Esi graži.
Bet tavo grožis baigiasi oda.
Snieguolės
grožis spindi iš vidaus.
Taigi, manoji karaliene,
pagaliau tu pamatei.
Ji visada bus
gražesnė už tave.
Meluoji!
Snieguolė daug gražesnė už tave.
Kartą buvo
taiki karalystė,
kurią valdė dora karalienė,
kuri tikėjo, kad tikrasis jos krašto grožis
matuojamas ne auksu ir brangakmeniais,
o jo žmonėmis.
Karalienė buvo geraširdė ir mylinti.
O taip pat bebaimė, teisinga, drąsi ir kilni.
Ji buvo vardu Snieguolė.
Nuo kalnų aukštų
- Iki kasyklų gilių - Kasyklų gilių
- Kur auksinis dangus - Karalystė švyti
Ir stipriausios šaknys Užaugina vaisių saldžiausią
Nes pasėjam tai, ką pjaunam
Ir dalijamės visi
Derliaus vaisiais
Gėrio vaisiais
Nuo kalnų aukštų
Karalystė švyti
Ten, kur gėrio vaisiai
Pabaiga
Snieguolė
Išvertė Egidija Namavičė