SNEGULJČICA
Pred davnimi časi sta v mirnem kraljestvu
vladala pravična kraljica in kralj.
Nadvse sta si želela otroka.
Neko zimsko noč, ko je po deželi divjal snežni metež,
ki je kraljestvo ovil v sneg in led,
sta prejela dragoceno darilo.
Rodila se je princesa.
V čast tej noči sta ji dala ime Sneguljčica.
Kralj in kraljica sta Sneguljčico učila,
da je bogastvo dežele v lasti vseh, ki skrbijo zanjo.
Učila sta jo vladati z ljubeznijo,
saj bo nekoč ljudstvo vodila ona.
Naokrog poglej.
Ta dežela je naš dom,
kjer se čarovnija godi.
Kjer sadim in dobro vem,
da za trud poplačan bom.
Kraljestvo vseh svobodnih ljudi.
V naši zemljici, glej, čaroben je nasad.
In plodovi nasmihajo se.
Diamantno lesketa pod površjem se zaklad,
lepote te dovolj je za vse.
Od vrhov gora pa do rudnika,
vse zlato neba tu se lesketa.
Zemlji dajemo vse, zanjo trudimo se.
In vse dobro zato
tukaj raslo bo.
Tukaj raslo bo.
Zdaj pa ti zaželi željo si.
Kdo nekoč postala rada bi?
No, daj.
Vidim samo vodo
in mamo, očka, hčerko.
Tu si ti, vodila boš ljudi,
postala boš nekdo.
Nekdo drzen.
In pošten.
Nekdo smel.
In iskren.
Zaželi si
in vase se zazri.
Od vrhov gora
pa do rudnika,
vse zlato neba tu se lesketa.
Mi delimo si vse, skupaj trudimo se,
ker vse dobro, vemo,
tukaj raslo bo.
Tukaj raslo bo.
Zdravo.
Vladarjema je bilo v ponos,
da je Sneguljčica zrasla v prijazno mlado princeso.
Toda zadela jih je nesreča.
Dekličina mama je zbolela
in nato umrla.
Sneguljčici in kralju je to strlo srce.
Nato pa …
V palačo je prišla očarljiva ženska iz daljne dežele.
Zdelo se je, da ji nepopisna lepota daje neslutene moči.
Poročila se je s kraljem.
A je skrivala svoj pravi obraz.
Bila je zla.
Mar ji je bilo le za svojo lepoto in za moč, ki jo ji je jamčila.
Da bi jo obdržala,
je hranila čarobno zrcalo,
ki ji je odgovarjalo na eno samo preprosto vprašanje.
Zrcalce, zrcalce na steni, povej,
katera najlepša v deželi je tej.
Ti, kraljica,
med ženskami dežele te,
lepota tvoja presega vse.
Kraljica je želela prevzeti oblast.
Opozorila je na nevarnost izza Južnega kraljestva.
Dobri kralj je odšel branit svoje ljudstvo.
Drzen - Pošten, Smel - Iskren
Nosi to,
dokler ne vrnem se.
Toda kralj se ni vrnil.
Strah je prevzel kraljestvo,
kraljičina moč pa je rasla.
Kmete je spremenila v vojake,
zveste le njej,
in bogastvo dežele je nagrabila zase.
Sneguljčico je kot deklo
zaprla za grajske zidove.
In dokler je zrcalce odgovarjalo, da je kraljica najlepša,
je bila Sneguljčica varna pred njeno kruto zavistjo.
Od vrhov gora.
Pa do rudnika.
Se zlato nebo
več ne lesketa.
Kar bleščalo se je,
ali se kdaj bo še?
Zdaj želim si močno …
Leta so tekla in ljudje so skoraj pozabili
na princesko Sneguljčico.
… tja, kjer je lepo.
In roko na srce, tudi Sneguljčica je pozabila nase.
Oprosti. Ti lahko kako pomagam?
Ni treba, samo stikam.
Prositi te moram, da daš to nazaj.
Saj bi, a kaže, da ima kraljica vsega na pretek.
A, tako. Je to izgovor za krajo?
Ljudje so lačni. Sam sem lačen. To je izgovor.
Govorila bom s kraljico.
Misliš, da bi tisti zgoraj delili z nami?
Princesa bi. Sneguljčica.
Sneguljčice ni nihče videl že mnogo let.
Dvomim, da lahko komu pomaga.
Razmišlja, kako bi pomagala ljudem.
Potem ji pa povej, naj raje neha razmišljati.
In naj kaj ukrene.
Vsiljivec je v gradu. Zaprite vrata!
Vzemi še kaj zase. Razdelita si s princeso.
Mogoče ji ni nihče povedal.
Če bi kraljica vedela, kako obupani so ljudje,
bi z veseljem delila.
Vsaj poskusila bom,
četudi je le želja.
Sneguljčica, si vse postorila?
Sem, veličanstvo. -Pomembno je, da vsak prispeva.
Ravno o tem sem želela govoriti z vami. O deljenju.
Prosim, kar povej.
Veste …
Veličanstvo, ljudje trpijo in vem, da ni veliko,
toda kot deklica sem s starši obirala jabolka.
Pekli smo pite in jih odnesli v vas. -Pite?
Pite so razkošje. Kaj jim bo to? Samo zmede jih.
Toda včasih drobna reč, in celo sladka,
da občutek, da je življenje več kot le golo preživetje.
Res se ne spomnim, da si kdaj imela
svoje mnenje.
Opravičujem se.
Prav je, da pokažemo prijaznost.
"Drzen, pošten, smel, iskren."
Staromodno.
Nekoč boš dojela, da je vse to nepomembno.
Medtem pa te bom malce poučila.
Poglej.
Osupljiva je, ne? -Res je, veličanstvo.
Eno je šibko, odveč, krhko.
In drugo trdno, neupogljivo,
neminljivo, brezhibno,
čudovito.
Podložniki nočejo rože.
Hočejo diamant.
Veličanstvo. -Pusti me.
Zločinca smo ujeli, ko je stikal po kraljevih zalogah.
To je laž.
Si eden razbojnikov, ki se klatijo po gozdu in kradejo v kraljevem imenu?
Ne, veličanstvo.
Ne eden od razbojnikov. Njihov šef sem.
Zvest sem pravemu kralju.
Poišči njegov dom in ga požgi do tal.
Hecno, a sploh nimam doma.
Torej ga vrzi v ječo.
Naj se po gradu sliši njegovo kričanje. -Veličanstvo.
Razumem, da je pravica nujna, toda to ni pravično.
Kaj si rekla?
Kazen naj bo primerna zločinu.
Vem, da bi moj oče … -Tvoj oče?
Tvoj oče?
Oče bi bil milosten.
Oprosti, draga. Prav maš.
Ta tat mi je kradel.
Zato bom tudi jaz njemu.
Slecite ga in ga privežite na vrata, da bo zmrznil.
Je še kaj možnosti za ječo? -Odpelji ga!
Čakajte, umrl bo. Prosim, veličanstvo.
Sneguljčica! Na, poglej se.
Si ne želiš tega?
Daj, nagovori svoje ljudstvo.
Podložniki te čakajo, Sneguljčica.
Tvoje pite in modre besede.
Kaj jim boš rekla?
Da si jim spekla sladico?
Živiš v svetu želja.
Vrni se k svojemu vodnjaku, Sneguljčica.
Deklica ob vodnjaku je,
isto zgodbico ti pove:
da je ujeta med zidovi,
obtičala je v zgodbi stari.
Vsak dan bolj svoja senca je,
ugovarjati pač ne sme.
Sanjski svet je postal njen dom,
skrivnosti svoje šepeta kamnom.
Moj oče rekel je nekoč,
nevihto sem ugnala v noč.
Bo to dekle dobilo moč, ne vem.
Zdaj tukaj hrepenim,
tu pod vrhovi krošenj,
kjer je veliko prošenj.
V vodo točim zvok šepéta.
Tukaj hrepenim,
čakam uro vsako,
da nekoč nekako
bom ponosna hči očeta.
Saj ko zaprem oči,
ta punčka oživi.
Je to del mene, ki še iščem ga?
Se že vrne ta deklica?
Ali pa ne bom od tu odšla?
Tukaj hrepenim.
Deklica sredi divjega gozda
trudi se postati dobra.
Toda kraljestvo zdaj tema vodi
in pravičnost slepa blodi.
Bo vstala ali vdala se?
Bo vodila ali bo senca le?
Je tisto dekle, kot obljubila je?
Zdaj tukaj hrepenim,
tu pod vrhovi krošenj,
kjer je veliko prošenj,
da stene zrušijo se same.
Tukaj hrepenim,
čakam uro vsako,
da nekoč nekako
bi čudež našel se še zame.
Saj ko zaprem oči,
ta punčka oživi.
Je to del mene, ki zdaj skrivam ga?
Deklico to si želim,
čeprav predolgo tu sedim
in znova hrepenim.
Pravijo, da vse dobiš,
če željo le izgovoriš.
Zaveje naj, veje, veje, veje.
Tvoj glas naj poleti,
prinese sanje ti.
Naj le zaveje, veje, veje.
Čeprav odmev ta zdaj lovim,
še vedno tu tičim.
Dajmo, zmigaj se!
Hitro!
Tiho!
Ni veliko, toda …
Povej, kako je tam zunaj.
Pridi pogledat sama.
Ne morem. -Še kraljici si se uprla.
Dovolj si pogumna. -Pogumna?
Stražarji, postavite se!
Proč moraš. Beži.
Hvala ti. -Pojdi.
Tukaj hrepenim,
a ne šepetam več vodi.
Strašno si želim.
Je prišel čas zame,
da iz te osame
bom ponosna hči očeta?
Ta, ki nastopiti zna
pogumno, drzno, iz srca.
Neustrašno je dekle,
ki težave reši vse.
No, sanje te gojim,
a glej,
zbudim se in je vse kot prej.
Zopet hrepenim.
Zrcalce, zrcalce na steni, povej, katera najlepša v deželi je tej.
Po lepoti sloviš, veličanstvo. Toda čakaj.
Ugledal sem prelepo dekle,
ki mežika v svet.
Na njeni milini ni sence.
Kar cveti.
Še lepša je kot ti. -Ne!
Lovec? -Veličanstvo.
Pelji Sneguljčico globoko v gozd.
Na samotni jasi naj obira jabolka.
In tam,
moj zvesti lovec,
jo ubij.
Toda veličanstvo,
saj je še deklica.
In jaz sem kraljica.
Osvobodila je razbojnika. Proti meni spletkari.
No, povej. Mi boš tudi ti nasprotoval?
Boš? Da ali ne?
Ne, veličanstvo.
Odpelji jo v gozd. Ubij jo.
Izreži ji srce.
V to šatuljo ga daj.
Ko se boš vrnil,
boš dobil vse, kar si poželi tvoje srce.
Hočeš eno?
Prijazna si.
Pozno je.
Zakaj?
Pobegni v gozd. Kraljica je blazna. Do konca bo šla.
Ne grem iz kraljestva. -Zlobna je, otrok.
In lažnivka.
Niso ti povedali resnice o očetu.
Kaj? -Pojdi!
Kaj pa moj oče? -Pojdi. Prosim!
Preden si premislim!
Pojdi!
Je kdo tukaj?
TEPKO KIHEC SREČKO
Haj ho, haj ho, na delo mi gremo.
Mi pojemo. -Korakamo.
Haj ho, haj ho!
Mi zgodaj vstanemo.
Najemo se. -Da bolje gre.
Haj ho, haj ho!
Je danes krasen dan.
Ojoj! -Na zdravje! -Hvala.
Veš, na kaj sem alergičen?
Da vsak je postopač.
No, zdaj je pa dovolj, Renčač!
Haj ho, haj ho …
Haj ho, haj ho,
na delo mi gremo.
Le malo še odpočijem se,
zato grem kar v posteljo.
Zaspan sem. -Ja, vemo!
Ko klepečemo, na mestu smo.
Gremo! -Haj ho!
Gremo v temô, pričaramo to, da v mraku se nekaj zablešči.
Dragulji so to, iztegni rokó,
da rudnik se ves razsvetli.
No, iščimo, fantje, te diamante.
Spravi se v pogon!
Daj, pljuni v rokó, udari močnó.
Ko vse bobni,
prepevaj si!
Haj ho, haj ho,
jaz srečen sem zelo.
Razbijam, kopljem in vihtim,
zato se smeje vse telo.
Močnó!
Sem Srečko! -Ja, vemô!
Slabo mi je. -Daj vedro že!
Haj ho!
Mi kopljemo, mi kopljemo, od jutra do noči.
Mi kopljemo, mi kopljemo, za nas predaha ni.
Dragulje izkopavamo.
Rubinov. -Diamantov sto!
Bleščeče kamne kopljemo.
Ja, kopljemo, kopljemo.
Haj ho!
Haj ho, haj ho, domov mi zdaj gremo.
Zdaj konec je! -A je? -Juhej!
Haj ho, haj ho!
Haj ho, haj ho, zapoj fortissimo!
Ojej. -Gorje!
A potuhnem se lahko?
Ker včasih sem zelo, ja, zelo …
O, Pikec! -Ja, vemô!
No, le peté nabrusite.
Kdor vleče se … -Se ne najé.
Zdaj spat! -Amen!
In dan za dnem na delo mi gremo potem.
Haj ho!
Nežno z vrati, Glavko.
Ljubo doma.
Res je izjemno, da smo spet v svojem bivališču.
Se samo meni zdi prašno? -Samo tebi.
Znitkat si grem zobe.
To je … To je …
Kaj? -Spet je to naredil.
Narkoleptična katalepsija. -Mislil sem, da …
Zaspi, ko ga kaj skrbi. -Kaj pa naj bi ga skrbelo?
Zdaj nas skrbi!
Zapahnite vrata!
Fantje, kje je Tepko?
Ne gani se. Pošast zavoha strah.
Saj ni pošast. Prikazen je!
Naj se skrije ali naj raje rjove?
Odvisno, za kakšno pošast gre. -Saj ni pošast.
Demonska koza je. -Ne glej je v oči.
Če vidiš ektoplazmo, se je ne dotikaj. -A lebdi?
Previdno, Tepko.
Ne boj se.
Vse je v redu.
Samo pozdravila bi te rada.
Kako ti je ime?
Ne govoriš? -Rešimo prijatelja!
Čakajte, prosim.
Kaj … -Človek je.
Ja. Za koga ste me pa imeli? -Pozabi. -Za duha.
Od kod si prišla? -Si lačna?
Smo lahko prijatelji? -Kako ti je ime?
Zakaj ste vsi tako prijazni? Edini ljudje v tem gozdu so razbojniki,
ki trdijo, da se borijo v kraljevem imenu.
Navzkriž si z zakonom, a ne?
Raje bom šla. -Sem rekel.
Ne, ne, počakaj. -Kar naj gre.
Povej nam vsaj, kdo si. -Ja.
Sneguljčica sem.
Sneguljčica? -Princesa?
Po mojem je past. -Našo pomoč potrebuje.
Jo ima kdo še kar za duha? -Čakaj. Kam boš pa šla?
Čim dlje od gradu. -Toda zakaj?
Ker me hoče kraljica ubiti.
Te je res hotela ubiti?
Res grozno. In ravno zato moraš proč.
Ostani, dokler ne ugotoviš, kam boš šla.
Kaj? -Meni se zdi krasna zamisel.
Počakajte, no. Človek se prikaže v tej koči po 275 letih,
in naj bi kar ostala?
Je res rekel 275 let?
274, če smo natančni.
Stari smo kot drevesa.
Starša sta govorila, da je gozd čaroben.
In jaz pravim, da so z ljudmi same težave.
Oprostite, kako vam je ime?
Kar po vrsti nas bom predstavil.
Pikec, Tepko.
Godrnjavko, Srečko.
Zaspanko, Kihec.
In jaz sem Glavko.
Moral bi nas predstaviti po obratnem abecednem redu.
Saj nas je že zadnjič.
Po obratnem abecednem redu
ste Zaspanko, Tepko, Srečko, Pikec, Kihec, Godrnjavko in Glavko.
Glej jo, no.
Kako ji je uspelo?
Mami me je učila, naj si vedno zapomnim ime.
Če bi šli po velikosti nožnih prstov, bi bil jaz prvi. Če kaj pomaga.
Kaj pa sploh počnete tu v gozdu?
V rudnikih delamo.
Čudovite reči kopljemo.
Bleščeče kamne vseh sort.
Tam, kjer čarovnija še živi. -Ne bo več dolgo, če ostala bi!
Pozno je že.
Pomembno je, da je Sneguljčica tu pri nas na varnem.
Ne, fantje? -Absolutno. -Ugovarjam.
Vemo. Ne meni se zanj.
Morda bi ostala samo eno noč. -Eno noč, potem gre.
Kar sem pridi. -Katero številko copat nosiš?
Obožujem pižama žur. -Zgoraj so rezervni.
Tu boš varna pred kraljico.
Zrcalce, zrcalce na steni, povej, katera najlepša v deželi je tej.
Daleč proč na stranpoteh,
tam v gozdu živi Sneguljčica,
najlepša od vseh. -Ne.
Resnica veže me samo.
Najlepša živi.
Ti si za njo.
Zdaj težavico imamo.
Ja, nekdo zamočil je.
In kdo, seveda, bo popravil zmešnjavo?
Kdo le!
Kako prijeti prevaranta,
ki strahopeten je zelo?
Ga pogubim?
Ga naj zdrobim?
Zato, ker
ga lahko.
Drznil si mi lagati?
Ne zaslužim si milosti.
A če je v srcu kaj premorete,
vas rotim,
pokažite jo njej.
Mogoče sem te malce zmedla,
nasvetov pač ne dovolim.
Čeprav vse skupaj me zabava,
ko želiš, naj popustim.
S popuščanjem nič ne dosežeš,
zdaj ne bom več milostna.
Povzpetnica je hudobnica,
uživati zna!
Ja, uživati pa zna!
Vse je prav, ko krono imaš
in kot kraljica počneš, kar želiš.
Te pustim
ali zavijem ti vrat?
Če želim, ves svet na kolenih kleči.
Lahko odpustim in dovolim, da živiš, se ne jezim.
Vendar pa sem brez srca
in se mi ne da.
Dragec, vse lepo je in prav,
ko si najlepša od vseh.
Ste morda slišali,
da z lepoto notranjo še bolj boš sijal?
No, kdor je to izrekel,
ta je lagal.
Le zlato in razkošje
in zaklad in nakit.
Strah klečeplazcev v lepoti je skrit.
Vse je prav,
ko krono imaš,
saj kdor se upre, mu bo žal.
Zdaj pa glej,
da vse mi predaš.
Daš, daš, daš.
Ali pa v ječi boš spal.
A če nalogo to svojo končaš,
grem naprej, srečo imaš. Brez skrbi.
In zrcalce zdaj končno naj pove,
kdo najlepši je,
čudovit v deželi tej.
Izgovori naj moje ime!
Stotnik, preišči gozd.
Najdi Sneguljčico
in ne vračaj se brez nje.
Vse je prav,
ko si najlepša
od vseh.
Ni pošteno.
Jutro je, pa je še kar tu.
Iskali jo bodo in ko jo najdejo …
Kaj pa ti praviš na to?
Godrnjavko, saj veš, da Tepko ne govori.
Ker je tepec! -Če mu je ime Tepko,
še ne pomeni, da je zares tepček!
Ja, kaj pa drugega?
Tako kot si ti Srečko, ker si srečen.
In jaz sem Godrnjavko, ker sem
nerazumljen.
Za znoret!
Tu imaš!
Fantje, saj smo vendar prijatelji.
Nehajte.
Hej, jupi-je!
Po tebi je, gospodič.
Pridi sem! -Pomirite se.
Za palec te bom zgrabil!
Godrnjavko, žgečka!
Moja noga.
O, ne!
Poper!
Razneslo ga bo!
Tepko, zajtrk naj bi šel v usta.
Ne pa na glavo!
Ni življenje močnato?
Štekaš? Močnik!
Si dobro?
Res bi se najraje skril.
Ne upaš govoriti?
Potem pa začniva z nečim drobnim.
Kot deklico me je mama naučila žvižgati.
Ko se bojim govoriti, pač žvižgam.
Ker ko žvižgaš, ti poje srce.
In ta glas, ki je skrit v srcu,
pride na plan.
Vidiš? Še ti poskusi.
Toliko, da sveča zatrepeta, ne ugasne.
Uspelo ti je!
Vedela sem, da zmoreš.
Pridi.
Pridi sem.
Daj nazaj!
Imam ga.
Kaj je ta krasni božanski zvok?
Je ptiček priletel skozi okno?
Tepko je.
Kot bi pel angelček!
Finta je. -Ni finta.
Kako pa to počneš?
Usta daš skupaj,
jezik daš za zobe in žvižgaš. -Preprosto.
Je to običajno ali samo med prijatelji?
Nismo prijatelji. -275 let je veliko za prepir.
274.
Mene ne vpletajte. Tu sem edini razumen.
Se ti zdi, da te sploh ne poslušajo? -Tako je.
Razumem, g. Godrnjavko.
Ti … Čakaj.
Kaj? -Zdi se mi, da bi vsi skupaj
lahko vseeno bolj poslušali drug drugega.
Enako sem pomislila.
Hej, spravi se proč!
Gospodična, jaz ne bi brskal tam. -Udomačila se je.
Ne spomnim se teh reči.
Ti pomij posodo.
Ti pospravi sobo.
No, prav. -Dajmo.
Ti očisti pajčevine.
On pa bo pometel.
Jaz?
Žvižgaj nežno si.
Z veseljem zdaj počistimo,
dokler se ne blešči.
Zabrundaj pesem to
in z ritmom melodije
hitro vse počistimo.
Skupaj pometamo,
kar prej težko je šlo,
zdaj bolj kot igra je.
Ni več zoprno, kot je bilo.
Žvižgaj nežno si.
Bo že!
Zagrabimo vsi, naj hiša se blešči.
Zažvižgaj nežno si.
Žvižgaj nežno si.
Hitreje bo uspelo,
če se delo razdeli.
Ujemi ritem svoj!
Kar meni daj!
Ko smeješ se, opraviš vse
hitreje kot sicer.
Ti, krtačo daj nazaj!
Nikar ne trobezljaj.
In da molčiš, sicer krtačo dobiš
v tisti temni kraj.
Žvižgaj nežno si.
S prepiranjem ne rešiš nič,
zato žvižgaj nežno si.
Hitreje bo uspelo, če se delo razdeli. -Poglejte Tepka!
Žvižgaj nežno si.
Počistili smo hišo, zdaj je kot iz škatlice.
Zabrundaj pesem to.
Naš skupek nor postal je zbor,
zdaj smo povezani.
Nekoč umazano,
zdaj pa dokazano
je čisto, kakor žvižganje,
ker mi res radi žvižgamo.
Nežno žvižgaj si.
Ko smeješ se, opraviš vse.
Res krasno je, po maslu gre.
Zapojemo si pesmico.
Zažvižgaj nežno si.
Pozabil sem, kako je lepo, ko se razumemo.
Jaz sem pozabil, da imamo pečico.
Ko sem bila še majhna, je bil vsak dan takšen.
Vsak dan? -Vsak dan.
Ko je bil moj oče kralj.
Lovec je rekel, da mi je kraljica lagala o očetu.
Lagala je o vsem.
Kaj pa, če je še živ?
Najti ga moram.
Pravite, da so v gozdu razbojniki, ki se borijo v kraljevem imenu.
Sami zločinci. Ti uporniki so navadni lopovi.
Dejansko so nekdanji igralci, ki so na robu preživetja
zaradi kraljičinega pohlepa,
kar jih je pahnilo v negotovost brez morale in pravega namena.
Kje pa so?
Če poznajo resnico o očetu, jih moram najti.
O, ne. Odsvetujem ti. Prenevarno je.
Ostani z mano.
Mislim, z nami. -Ja, že tokrat si komaj ubežala kraljici.
Na zdravje.
Vendar moram to narediti.
In Godrnjavko ima prav.
Dlje bom tu z vami, v večji nevarnosti boste.
Končno.
Adijo. -Godrnjavko!
Ne.
Čas je, da se neham skrivati. Hvala vam za vašo prijaznost.
Ne, čakaj malo. -Tudi tvojo, Godrnjavko.
Torej, bi mi lahko pokazali pot?
Na delo zamujamo! Podvizajmo se!
Prigrizke bom vzel.
Dajmo. Zaspanko, halo?
Čisto tiho bodi.
Ti.
Če gremo v to smer, bomo srečali druge!
Ko sem rekel, da pridi pogledat k nam,
nisem mislil, da pripelji še stražo.
Saj jih nisem povabila sem.
Zbežati sem morala.
Kraljica me hoče ubiti.
Pridi.
Očeta iščem.
Upala sem, da mi boste pomagali.
Zvesti ste pravemu kralju.
Ja.
Vsekakor.
Slišimo govorice, šušljanje.
Nekateri pravijo, da so ga zaprli v Južnem kraljestvu.
Ne sanja se vam, kje je.
Oprosti, da sem te razočaral.
Zamenjala si me za viteza na belem konju.
Nihče ne bi naredil te napake.
Upala sem, da kaj veste. -Seveda.
Princese čakajo na princa ali da se vrne kralj.
Oče je edini, ki bi lahko kraljestvo vrnil na stare tire.
Bojim se, da je že prepozno.
Očitno si pozabil, kako je bilo, ko so bili ljudje prijazni in pravični.
Ko bi vsaj imel čas za prijaznost in pravičnost.
Težava pa je …
Mračna doba je.
Princesa, zbudi se.
Ne veš, če dan boš preživel.
Lačni so ljudje,
ujede povsod prežé.
Obetov pa veselih ni.
Res hudo je zelo,
preseglo je mejo.
Saj izbiraš lahko:
če ne ješ, te pojedo.
Sem ti pokvaril dan?
Ti je seglo do srca?
Te resnica je vrgla iz mehkega sna?
Ja, to prave so princeskine težave.
Končno veš, da svet ni fer.
Prazne so princeskine težave,
ko spoznaš, da je človek zver.
Saj lahko sem prijazen in ponudim objem.
A raje bi videl, da še ne umrem.
Zato spoštujem svoj sistem
in vzamem, čeprav ne smem.
Ne živim več v neki pravljici.
Ne zanima me princeska, kot si ti.
Torej ne kradeš samo krompirja? -Človek mnogih talentov sem.
No, lepo, a si končal?
"Nič nikomur ne bi dal."
Kakšen plemenit motiv!
No, ja, nimam upanja.
Pa kaj, vseeno poskusiva!
Trudim se ostati živ.
Je to vse? Se predaš?
Ne, ti pametuješ za dva,
ampak s pitami pač ne urediš sveta.
To so tipične princeskine težave,
ko grad je topel, zunaj pa mraz.
Seveda, samo princeskine težave,
ti pa sebično jih prezri.
To boli. Bravo, ti.
Glej jo, no. Zlobna si.
Glej, kraljestvo trpi.
Naj kraljica uredi.
Sam pa bom še kar bežal,
sebe bom obvaroval.
Tako bo, to obljubim ti.
Ne zanima me princeska, kot si ti.
Ne ganite se, milostljiva. Sem upornik Quigg, mojster samostrela.
Roke gor! Stopite proč od našega kapitana.
In potem ne bo težav.
Saj sploh nimaš samostrela.
Ukradli so mi ga. -Je že v redu. Z mano je prišla.
Kapitan?
Moji kompanjoni so.
Zvest kralju?
Navaden zločinec si.
Jonatan sem, princesa.
Ne "Jonatan Princesa". Samo Jonatan.
Princesa.
Poglej,
ti deklica.
Si prijazna, viteška.
A tukaj v resničnosti
ne zanima me princeska,
kot
si
ti.
Princeska, kot si
ti.
Grajska straža.
Dva vojaka na vsakega od nas.
Princeso Sneguljčico iščemo.
Proč moraš, princesa. -Kaj pa vi?
Ne skrbi za nas. Zmedli jih bomo.
Borila se bom. -To ni prošnja.
Pošteno je, da se borim. -A v boju jaz nisem pošten.
Ne streljajte! Vemo, kje je princesa.
Zdaj!
Ne grem stran.
Pomagajte mi.
Zadnja možnost, razbojniki. Povejte, kaj veste o Sneguljčici.
Sneguljčico iščete?
Tukaj sem!
Semkaj.
Dajmo! -Hitro!
Razkropite se. Najdite jih. -Razumem!
Kje je moj konj?
Pojdi!
Vrnila si se. -Tvoje princeskine težave rešujem.
Rekla sem, da se bom borila. -Očitno si mislila resno. -Očitno.
Vedno bolj me navdušuješ. -Hvala.
Takšen poklon od zločinskega genija, kot si ti.
Preveri, ali smo jim ušli.
Ljudstvo je pozabilo, kako je bilo nekoč.
Prezirajo kraljico. A jih je strah.
Zato se borimo v imenu tvojega očeta.
Tvoja starša se nista bala.
To nas je opogumilo.
Upanje sta nam dajala.
Skozi sotesko bomo šli. Skriti moramo sledi.
Jonatan? -Kaj je to?
O, ne. -Mislim, da imamo težavo, princesa.
Zdravilca potrebuje.
Glavko je bolj vzdevek kot pa uradni naziv,
saj obsega moje strokovno znanje
preučevanje magmatskih, sedimentnih in metamorfnih zrnc.
Saj veš, kamnov.
Upornik Quigg sem, mojster samostrela.
Ukazujem ti, da ga rešiš.
Niti predstavil nas ni nihče. Po abecedi … -Nimamo časa.
Hudo je ranjen. Pomagaj mu. -Razbojniki so!
In kaj boš zdaj? -Pridi sem.
Kraljica si želi točno to.
Da se prerekamo in si ne zaupamo. Tako bo zmagala!
Vse je zastrupila s prepričanjem, da se vsak bori le zase.
Če pa se odpovemo drobtinicam,
bomo nasledili, kar je namenjeno vsem.
Mnogo več, kot si lahko predstavljamo.
Le …
Zaupati si moramo.
Pomagaj mu.
Prosim.
Nesite ga noter.
Vroče mleko.
Pomaga mi zaspati. -Hvala.
S pomočjo plavža sem prekopal kamnino, vrtal sem do jedra razpoke,
dodal obkladek ali dva.
Merico svinčevega acetata,
oslajeno žveplovo kislino.
Tole je bilo …
Neprijetno. -Uspelo ti je! -Mislil sem, da je mrtev.
Hvala, Glavko. -Z veseljem. Vse za princesinega prijatelja.
Posebnega prijatelja imaš.
Ne, ne.
Ne. -Kaj? -Vsakogar bi pripeljala, da ga …
Nadvse prijazno od tebe. -Ni povezano s tabo.
Nerodno. -A ni čudovito?
Veste, kaj bomo zdaj?
Prosim, ne! -Kaj si mislil?
Čas je za ples.
To!
Bi kartala? -Ne, hvala. -Kaj pa ti?
Z Marjeto lepo plešeta.
Prijatelja sva.
Seveda. -Kot vidva z Jonatanom.
Rekla bi, da je Jonatanu mar le zase.
A je zato prestregel puščico?
Kaj? -Vsi smo videli.
Ta sebični nizkotni tat?
Življenje ti je rešil.
Mislila sem, da po gozdu hodila bom sama.
Gozd, mračen kot jama,
in noč, ko spusti se nebo.
Veter brije,
a zdaj ne drhtim izgubljena.
Pot, ki v daljavo se vije,
morda več samotna ne bo.
Saj ko dlan sreča dlan,
najde tam svoj pristan.
Nenadoma svet čudovit je postal,
radostno tavam v polsnu.
Prepustim se samo,
čutim, da je lepo.
Naivna se zdim,
a močno si želim,
da se uresniči nocoj
zadeva, povezana malo,
malo morda s teboj.
Verjel sem, da ta svet je za vedno pokvarjen.
Strašen in krut,
vsak bedak zase le poskrbi.
A kdo ve?
Čas s teboj se v večnost zlije.
Pot, ki v daljavo se vije,
morda več samotna ne bo.
Saj ko dlan sreča dlan,
mimo pričakovanj,
nenadoma svet čudovit je postal
in vse je kakor v snu.
Prepustim se samo.
Gledam, kaj zraslo bo.
In naivna se zdim,
a močno si želim,
da se uresniči nocoj
zadeva, povezana malo,
malo morda
s teboj.
Mogoče le sanjam,
a naj me nihče ne zbudi!
A če me predramiš,
obljubi, naj me zbudi le
tvoj poljub.
Ko dlan sreča dlan,
najde tam svoj pristan.
Ne, naivno to ni,
če nekdo si želi,
da zgodi se nocoj
zadeva, povezana
malo
ali pa popolnoma samo
s teboj.
Živjo.
Vojaki! -O, ne.
Proč moramo, da zaščitimo princeso. -Prav, kapitan.
Straža ne sme najti tega kraja. -S tabo grem. -Ne.
Prenevarno je. Ravno tebe iščejo.
Čez dva dni se vrnem.
Skupaj bova odšla v Južno kraljestvo poiskat tvojega očeta.
Na.
To mi je dal.
Vzemi za srečo.
Ne morem sprejeti tega.
Ne dajem ti je v dar.
Dajem ti razlog, da se vrneš.
Kdo se bori v kraljevem imenu?
Jaz! -Potem pa dajmo.
Srečno. -Razdelimo se.
Stražarje bomo zvabili stran od koče. -Previdno!
Hvala za gostoljubje.
Tukaj sem.
Tjale.
Kar lepo ti gre, Janko.
Dober dečko si.
Iskren, vdan, zvest.
Pravi
cepec.
Nekam znan si mi.
O, ja.
Gospa, ki ima dober krompir.
Kje je Sneguljčica?
Sne-kdo? -Ščitiš jo.
Odgovori veličanstvu.
Pokaži mi, kje ste ga našli. -V gozdu.
Pet vatlov južno od razpotja.
Mislite, da ste zmagali.
Verjemite, ne veste, s kom se bodete.
Za razliko od vas
jo poznam. -Najbrž hočeš reči "poznal".
Čas je, da s Sneguljčico
malce poklepetava.
Naj izgine vsa lepota,
naj postaram se kot prah.
Da izpolni se zarota,
da vzamem
ji dah.
Moj glas hreščeč je in še škripa,
sem zgrbljena in polna gub.
Srebrnih las,
da strese mraz.
Načrt
se lahko
začne.
"Strupeno jabolko. Smrt v spanju."
"Protistrup."
"Poljub prave ljubezni."
Tako se ne boš rešil.
En ugriz, sočen in rdeč,
pa zaspiš, dolga bo noč.
Zdaj pozor: če gre eden gor, drugi bo na tleh.
Vse je prav,
ko si najlepša
od vseh.
Ni mi všeč. Prenevarno je, če te išče straža.
Lahko gremo s tabo. -A moraš zares proč?
Izvedeti moram resnico o očetu. Ali je možno, da je še živ.
In ko boš našla to, kar iščeš, prideš nazaj.
A ne?
Seveda.
Obljubim.
Dajmo, fantje. Pojdimo.
Jonatan?
Oprosti, draga.
Sem te prestrašila?
Ne, le nekoga drugega sem pričakovala.
Vam lahko pomagam?
Jaz bom pomagala tebi.
Si ti Sneguljčica? Princesa?
Kdo ste rekli, da ste?
Sporočilo prinašam.
Od Jonatana.
Od Jonatana?
Bojim se, da ga je kraljica ujela.
Ujela? Ne.
Dal mi je to ogrlico.
Menda veš, kaj pomeni.
K njemu moram.
Kaj pa nevarnost?
Ljubiš ga.
No,
ljubezen je dragocena.
Pomagala ti bom.
Na.
Vzemi jabolko, da ne boš lačna po poti.
Sneguljčica.
Spomnim se, kako je bil tvoj oče velikodušen do svojega ljudstva.
Zato mi je v čast, da lahko pomagam njegovi hčerki.
Vem, da nimam veliko.
A ko ti dajem to jabolko, se mi zdi, kot da je njegov duh tukaj.
Gremo! Hija!
Hvala.
Zanj.
Za tvojega očeta.
Daj. Dajmo! -Hitreje!
Kaj se dogaja?
Nekaj ni prav.
Poznala sem tvojega očeta.
Kar dobro.
Kaj to pomeni?
Vedela sem, da je bedak!
Ti. Ti si.
Skoraj prelahko ga je bilo ubiti.
Dobrota ga je stala prestola,
kot bo tebe življenja.
Torej,
povej, Sneguljčica,
katera najlepša v deželi je tej.
Umiri svoje zavistno srce.
Ti, kraljica,
si najlepša od vseh.
Naj živi kraljica,
najlepša od vseh.
To počneš vsak dan.
Ne premakne se.
Pozabi.
Saj sem pozabil.
Pozabil sem na pravi pogum,
na upanje, in potem
sem spoznal Sneguljčico.
Borila se je za nas.
Z nami.
Čeprav bi lahko pobegnila.
Ni obupala nad nami.
Zato ne bom
obupal nad njo.
Dajva. -Močneje.
Kraljičin skrivni vhod te pripelje miljo
za kraljevimi hlevi, kjer je ducate konjev.
Meni prepusti stražo. Pojdi!
Srečno!
Žal mi je.
Sneguljčica?
Živa je. -Budna je.
Čudež!
Jonatan.
Kaj pa je?
Kaj je narobe?
Moj oče.
Ne bo ga nazaj.
Kraljica ga je umorila.
Ojej.
In kaj bomo zdaj?
Moj oče je rekel nekoč,
nevihto sem ugnala v noč.
Sprašujem se,
če ta moč še v meni spi.
Mama, oče sta odšla,
a vem, kaj me učila sta.
Da kraljestvo je dom mojih dni.
Glavo gor, zdaj moj je čas,
vajeti zdaj držim jaz.
Zdaj prebudim dekle,
ki v meni spi.
Čas je.
Čas?
Da prevzamemo kraljestvo.
Ne bo preprosto.
Vse bo naredila, da nas ustavi.
Naj poskusi.
A … Je …
Tepko?
Ni nas strah.
Tepko.
Nič več.
Dobro si povedal, Tepko.
Potem tudi mene ni strah.
Pridite z mano.
H glavnemu vhodu! -Takoj, gospod.
Konec šepetanja je v vodo,
ker postala sem,
kar sta želela si srčno.
Drzna
in poštena,
smela
in iskrena.
Mislim, da iščeš mene.
Če sva natančni,
mislim, da tokrat ti iščeš mene.
Umaknita se.
To je očetov grad.
Ubila si ga.
Vse si mu ukradla, vsem nam.
In zdaj bomo to vzeli nazaj.
Lepa je.
A ni?
Prefinjena, elegantna, izbrana.
Mislite, da si želite rožo.
Toda roža oveni.
Roža nikogar ne varuje.
Ne zbere vojske.
Ne vodi kraljestva.
Roža ne more dati, kar vam lahko jaz.
Popolnost.
Moč.
Lepoto.
Če hočeš prestol,
ga vzemi.
Čakajo.
Dovolj te šarade.
Straža, primite jo.
Ti.
Naj jo gledajo umreti.
Pavel.
Kmetoval si.
V Zahodni dolini.
Ženo imaš.
Elenoro.
Imel si nasad češenj in ko so dozorele,
si vabil vaščane, naj jih oberejo.
Delil si jih.
Matjaž. Pek si bil.
Tako kot tvoj oče.
Nikoli nisi nikogar spodil, če je bil lačen,
četudi ni imel beliča v žepu.
Artur … -Dovolj.
Viljem.
Spomnim se vas.
Vseh tu. -Rekla sem dovolj!
Nekoč smo živeli z upanjem.
Ko smo negovali dobroto, da je rasla.
Spomnim se.
Pa vi?
Spomnim se.
Tudi jaz.
In jaz.
Odidi.
Takoj.
In ne vrni se.
Sem upornik Quigg, mojster samostrela.
Ne!
Ni res.
Poglejte me. Še sem najlepša.
Sloviš po lepoti.
A dlje od kože ne seže pri tebi.
Sneguljčica nosi lepoto globoko v sebi.
Zato, kraljica, le priznaj si,
da bo vedno lepša
kakor ti.
Lažeš!
Sneguljčica je lepša kakor ti.
Pred davnimi časi je mirnemu kraljestvu
vladala pravična kraljica,
ki je verjela, da se prava lepota dežele
ne meri v draguljih in biserih,
temveč v njenih ljudeh.
Vladala je z dobroto in ljubeznijo.
Bila je drzna, poštena, smela in iskrena.
Ime ji je bilo Sneguljčica.
Od vrhov gora
pa do rudnika,
vse zlato nebo tu se lesketa.
Naše močne vezi tkejo dobre ljudi.
In tako žanjemo, kar sejali smo.
Življenje nas je naučilo
in vse dobro zato
tukaj raslo bo.
Od vrhov gora,
zlatega neba,
kjer vse dobro zato tukaj raslo bo.
Tukaj raslo bo.
Konec
SNEGULJČICA
DISNEYJEVA SNEGULJČICA
Prevod pesmi Branka Bavec
Prevod pesmi Whistle While You Work Petra Fleischman, Branka Bavec
Usklajeno s prevodom Branke Bavec Prevod Miša Šavor
BLITZ Film & Video Distribution