"Man måste anta att amerikanska djur långsamt migrerade i generationer"-
- "från yttervärlden, djupare och djupare in i Kentuckys grottor."
Charles Darwin, "Om arternas uppkomst"
DETTA HAR EGENTLIGEN INTE HÄNT
DETTA HAR HÄNT
Det fanns ingenting i deras bakgrund-
- som gav en föraning om att något sådant skulle hända.
Jag blev förstummad.
De var jäkligt fina ungar.
De var inga brottslingar, de fanns inte i brottsregistret.
Att något sådant hände pojkarna och skolan var en stor förlust.
Vi blev chockade.
Vi hade aldrig väntat oss det av vår son.
Vi vaknade i en mardröm.
Allt familjen gjorde var för att ungarna skulle bli framgångsrika.
Det var i det ögonblicket vi förlorade dem.
Förlåt.
18 MÅNADER TIDIGARE
Spencer. Tack för att du väntade.
Vi har imponerats av din portfölj och dina lärares rekommendationer.
Nu hoppas vi att få reda på lite mer om dig som person.
- Min familjebakgrund och så? - Det du tycker är mest relevant.
- Berätta lite om vem du är. - Tja...
Jag heter Spencer Reinhard, kommer från Lexington i Kentucky och är 30 år-
-i mindre än en månad till.
Min far är ingenjör. Mamma är hemmafru, antar jag.
Låt mig avbryta dig.
Det vi egentligen vill veta mer om är dig.
Hobbyer och sånt?
Vad vill du uttrycka med dina verk?
Vem är du som konstnär?
TRANSYLVANIA-UNIVERSITETET SEPTEMBER 2003
Grabbar! Nästa! Nästa!
- Herr Reinhard, "Den Ärbare". - "Han söker de generösas generositet."
"De ödmjukas ödmjukhet. Den ärbare är överlägsen..."
Sug av honom! Sug av honom! Sug av honom!
Under uppväxten längtade jag efter en upplevelse som skulle förändra livet.
Jag läste om andra konstnärer.
De påverkades alltid av tragedier i sina liv och måste lida.
Van Gogh tog livet av sig, Monet blev blind.
De förstod något om livet som jag inte fick uppleva.
Konst måste handla om mer än "mitt liv är fantastiskt och jag ritar bra".
Det var fanimej på tiden. Jag har lämnat en biljard meddelanden.
Du har inte lämnat meddelanden på veckor.
Vill du göra nåt? Jag kommer över.
Studentföreningar kan dra åt helvete.
De får komma in på kontor man inte vill in på och träffa någon man inte vill träffa-
-för att få ett jobb man inte vill ha.
Jag har ofta tänkt på hur annorlunda mitt liv hade varit om jag inte mötte Warren.
Det här är-
-dinosaurien T-Rex-
-som försöker stänga av en takfläkt.
Warren var definitivt någon mamma inte ville att jag skulle vara vän med.
Vi var inte förtjusta i relationen med Warren, men vi accepterade den.
Det var hans vän.
Man behöver lite...
...krydda i buljongen.
Warren var nog den kryddan.
Folk har sagt att jag var ringledaren-
- men det är faktiskt inte sant. Det fanns ingen.
Ja, för fan! När jag jobbade här gick det till spillo. Rakt i soporna, för fan.
Ge mig ficklampan.
- Warren, vad gör vi här? - 40 procent av restaurangmaten slängs.
Vi är världens fetaste land, ändå slänger vi nästan hälften av vår mat.
Afrikanska ungar svälter, det är tragiskt.
- Vad fan ska vi göra med det här? - Vi räddar det från tippen.
Behöver du avokado? Jävlar! Spring, spring, spring!
Tappa inte köttet, för fan!
Nästa gång skjuter jag dig, Warren!
Knulla din morsa i röven!
- Kör! Kör! - Jag kör, jag kör!
Titta på de där jävlarna. Jag borde varva motorn och göra slut på deras lidande.
Vad gör vi här?
- Har du träffat några schysta där borta? - Nej, bara en massa sportfånar.
- Du, då? - Nej.
Nej, det är inte som jag trodde att det skulle bli.
Brukar du undra hur du föddes som du själv, här och inte som nån annan?
Brukar du känna att du väntar på att nåt ska hända?
Men du vet inte vad det är.
Men det...
...det där som kunde göra ditt liv till något speciellt.
Ja. Som vadå?
Precis. Som vadå?
Om ni vaknar och undrar om ni bor i rätt stad:
Enligt tidskriften Forbes är Lexington den fjortonde bästa staden för företag.
Om det är någon bok ni inte hittar i hyllorna eller datorn-
-så fråga någon i bibliotekspersonalen.
Här inne finns specialsamlingen. Ni kommer att få boka tid för att gå in här-
- och ni måste ha med er någon ur bibliotekspersonalen.
Kan någon ta dörren, tack?
Många böcker har varit här sedan 1800-talet-
- och vi är stolta att husera några av USA:s sällsyntaste utgåvor.
John James Audubon står bakom det här mästerverket.
Förstautgåvan av "Birds of America".
Han bodde i Kentucky, gjorde dåliga affärer och fängslades för sina skulder.
Efter fängelset gick han ut i vildmarken med ett gevär, målarfärg-
- och en längtan efter att måla alla Amerikas fåglar.
När han återvände till civilisationen-
- sågs han som en av landets främsta konstnärer.
- Vad är den värd, då? - Vi diskuterar inte böckernas värde.
Audubon trodde garanterat inte att hans bok skulle bli värdefullast i historien.
De flesta av er känner till den här boken, en av de viktigaste som någonsin skrivits:
Darwins "Om arternas uppkomst".
Titta på rad tio och berätta vad ni ser.
- "Arterna" är felstavat. - Det stämmer, det är felstavat.
Vill herrn göra oss sällskap?
Jag tror att han berättade om den på Richs fest. Det var kallt.
En bok? Hur kan en bok vara värd tolv miljoner dollar?
Det är inte riktigt en bok, snarare en samling målningar.
Jag tror att jag berättade i bilen. Det kanske var november. Det var kallt.
Hur kan en bok vara värd tolv miljoner?
Det är som om Picasso hade ett gäng målningar i en bok.
Var den på biblioteket? Står den i en hylla?
- Nej, i specialsamlingen. - Vadå, i ett kassavalv?
Snarare ett säkert rum med glasmontrar och sånt.
- Med vakter vid dörrarna och sån skit? - Man kan inte bara gå in. Stanna här.
- För att det är vakter överallt? - Inte vad jag såg.
Utan vad?
För att man måste boka tid.
- Är det såhär du minns det? - Inte direkt.
Men om Spencer minns det så, så visst.
Det är tolv miljoner dollar.
Kan vi ta den?
Vad skulle krävas? Det skulle krävas en enorm ansträngning.
Inte en normal ansträngning.
- Vad? - Det vet du nog.
Det har diskuterats vem som tog upp det.
Det kändes som att han fiskade och jag svalde betet.
När Warren väl får en idé i huvudet-
-så släpper han den inte så lätt.
KENTUCKY-UNIVERSITETET
HUR MAN PLANERAR EN KUPP
HUR MAN GENOMFÖR ETT BANKRÅN
Jag säger bara att ingenting händer om man inte får det att hända.
Vi ska vara jägare och samlare, men vi tar bara av omslagspapper.
Paketering, paketering, paketering. En illusion av valfrihet.
Det är skitsnack. Alla tror att de ska vinna på lotto, men köper ingen lott.
Visst, fängelse vore ett trevligt miljöombyte.
Eller att hamna på ett kryssningsfartyg, som i slutet av "Nyckeln till frihet"?
- Vad sägs om det? - De satt i fängelse i 20 år.
Förlåt att jag krossar din illusion, men det funkar inte så i verkligheten.
Skurkar får aldrig rida in i solnedgången med pengarna.
- Hur skulle vi vara skurkarna? - Vi vore rånarna.
Är du inte lite nyfiken i din lilla hjärna på vad som faktiskt skulle hända?
Är du inte nyfiken på att få veta vad som verkligen skulle hända i verkligheten?
Jag tappade räkningen. Kan du inte gå?
- Du, hör på nu. - Kom igen. Jag måste fixa det här.
Vi behöver ritningen. Vi måste veta in-och utgångarna.
Vi måste veta personalingången och snabbaste vägen ut vid varje tidpunkt.
Vad säger du?
Vi behöver inte ritningen. Man kan rita av det.
De är proffs. De har inte råd att dra sig ur. Då skulle de vara passé.
Fler frågor?
Titta här. Det är en grovskiss över spåret som jag minns det.
Det finns inte direkt några böcker som talar om hur man stjäl konst.
Gå igenom den med mig tum för tum. Ändra alla skillnader-
-till och med var korvståndet står.
17.10. Den långa, rödhåriga bibliotekarien går för kvällen.
17.11. Den korte, manlige administratören återvänder.
Håll upp dörren, tack.
Många böcker har varit här sedan 1800-talet.
- Ingen av oss tog idén på allvar. - För mig var det allvar från början.
- Warren, det finns ingen hemlig knackning. - Det borde det göra.
Hej.
- Du har tappat falsklegget redan, va? - Jag är faktiskt här för att prata om nåt.
Jaså? Vad är det?
Säg att jag behövde bli av med något.
- Vadå för något? - Något sällsynt.
Så du söker en hälare?
- Jag söker en köpare till något sällsynt. - Ja.
Jag vill inte veta, men det finns någon du kan prata med. Vi har träffats en gång.
- Jag kan inte gå i god för honom. - Visst, jag förstår.
Okej.
Förlåt.
Han finns i New York och ogillar telefonsamtal.
Hur kontaktar jag honom?
- Vad är det här? - En hälare.
- En vad? - En hälare.
En hälare köper stulna prylar. Vi ska mejla honom och be om ett möte.
Vi ska skriva under med "Terry".
Vi får aldrig mejla från samma adress två gånger.
- Hur jävla ballt är det? - Bra jobbat.
- "Med vänlig hälsning, Terry." Nöjd? - Jag hade ändrat...
Oj.
Vad är en god tro-betalning? Jag menar, han får 500 dollar för att träffa oss.
- Vi visar att vi menar allvar. - Det visar väl 12 timmars körning?
- Det funkar så, bara. - Vet du det från dina tidigare kupper?
Vad skulle du göra med pengarna?
Ska inte konstnärer svälta?
Det här är klassikerkanalen, enbart hits från 1950-, 1960-och 1970-talen.
Vi hade lämnat Kentucky, ingen visste att vi var borta. Allt kändes möjligt.
Saker började hända på riktigt och det förändrade våra liv där och då.
LÖRDAGEN DEN 14 FEBRUARI 2004
Jag var rädd att om han inte dök upp, så var fantasin över-
- vi skulle åka tillbaka till Kentucky och allt skulle återgå till det normala.
Plötsligt pratar Warren med en kille med hästsvans och blå halsduk. Eller lila?
Killen var över 50. Han hade vitt hår och var välklädd.
Han ger mig papperslappen och så var det över. Han räknade inte ens pengarna.
Hej.
- Nå, vad sa han? - Det var inte köparen.
Han gav oss en kontakt, hälaren.
Så han var inte hälaren? Du sa ju att han var hälaren.
Tydligen inte.
- Har vi lagt 500 dollar på en mejladress? - Vi behöver bara kontakta honom.
- Han sa att han pratar engelska. - Va? Pratar han...
- Vi köper mat. Kom, jag fryser. - Varför skulle han inte prata engelska?
"Min bäste herre, tack för mejlet. Tyvärr gör vi bara affärer öga mot öga"-
- "men ni och era varor är välkomna till Nederländerna när det passar er. "
Vi måste åka till Nederländerna.
Jag slutar när det brinner. Det är ju bevis.
Jävlar.
Tack. Förlåt.
Vill du åka ända dit för att träffa riktiga brottslingar-
- som du inte vet något om för att prata om nåt vi inte ens har?
Ja.
- Vad föreslår du? - Det kanske är dags att inse faktum.
- Vi kanske inte klarar av det. - Ska vi bara sitta här och göra ingenting?
Vilken enorm besvikelse.
Jag kan inte ens sätta ord på det.
Du då, Spencer? Håller du igång?
Inte direkt. Jag försöker ta konstgrejen på allvar.
Jaså? Någon måste väl göra det. Men håll pulsen uppe.
Apropå det. Jag träffade Burt Morris. Du har missat några övningsmatcher.
Warren, du har fått ett stipendium. Det betyder att du är där för att spela.
- Jag hade det likadant. Herregud. - Gick det bra?
De som slutar vinner aldrig och de som vinner slutar aldrig. Akta visdomsord.
- Hur mår din mamma, Spencer? - Hon mår bra.
Hälsa henne från mig. - Jag behöver tala med dig.
Vadå, Susan? Nu?
Ursäkta, killar. - Jag vill bara äta middag med grabbarna.
- Vad är det här? - Öppnar du min post?
Vet du vad? Jag är färdig med det här och jag är färdig med dig.
Förstår du? Färdig!
Jag skiljer mig från din far.
Ursäkta.
Jag tittade bort mot Spencer...
Jag vet inte om det var så, men han sa:
Jag borde gå.
Gråter den jäveln?
- Gråter du, din jävel? - Warren, jag går nu.
Ja, vi sticker.
Du borde tugga maten.
Jag går vidare med planen.
- Vad menar du? - Holland. Amsterdam.
Jag kan inte åka, ens om jag ville.
- Det ordnar sig. - Jag är trött.
Jag kanske kan få tag på pengar till halva biljetten.
Allvarligt?
Men det blir bara du som åker.
Spence.
Vadå? Rör mig inte.
Okej, brorsan. Ta dem nu.
FREDAGEN DEN 5 MARS 2004
David, jag arbetar med herr Beckman.
Hej.
Får jag sätta mig?
- Är ni killarna som vi... - Ni har några böcker och några målningar.
Ja, det stämmer.
Vi har ett antal föremål vars existens är skälet till att jag är här.
- Böckerna av Audubon är väldigt sällsynta. - Ja, det är därför jag är här.
Är det därför du är här med din papperslapp?
Tja, jag visste inte...
Hej.
Är herr Beckman din far?
Nej, herr Beckman är min arbetsgivare.
Vi är nästan släkt.
Han är min mosters make, så ett slags morbror.
Den jäveln stjäl från sin familj.
- Har du ett äkthetsintyg? - Menar du...
Vi får föremål från olika källor och ifrågasätter inte ursprunget-
- så länge vi får ett äkthetsintyg från ett berömt auktionshus.
Jaha.
Så med äkthetsintyg vore föremålen av intresse för er?
Ja.
Så... Herr Beckman blir mycket glad över det här.
Får jag fråga ungefärligen...
När det gäller... Det är väl svårt...
- Hur mycket? - Ja, hur mycket.
30 till 40 procent av utvärderingspriset.
- Det är... Miljontals dollar, va? - Ja!
Du, jag har funderat... Vi behöver en större båt.
- Behöver vi en större båt? - Vi behöver någon mer, menar jag.
- Varför behövs någon mer? - Någon med färdigheter vi saknar.
Någon som är bra på logistik och schack.
Accepterade bokföringsprinciper.
Påståenden om revision.
1992 fick vi SAS 82.
Vill någon förklara vikten av detta?
Herr Borsuk!
Jag läste ekonomi för att få jobb på FBI.
På den tiden var det enda huvudämnet de godtog direkt från college.
Eric var en gentleman, en bra elev.
Han fick mig aldrig att tveka-
-eller oroa mig överhuvudtaget.
Jag har alltid känt mig som en ensamvarg, av någon anledning.
Ja, i SAS 82-
- står det att revisorer ska leta efter bedrägeri, inte bara anmäla det de ser.
- Det stämmer. - Men i verkligheten fungerar det inte så.
Arthur Andersen. Minns ni dem, de som granskade Enron?
Tack, herr Borsuk.
2002 kom SAS 99.
Tryck inte bort mig. Jag behöver prata med dig, men inte här.
Warren och jag tappade kontakten, vi hade inte hörts av på tre månader.
- Vi pratar väl inte med varandra? - Va? Vänta... Nej, nej, nej.
Kan vi inte lägga den där dumma skiten bakom oss, snälla? Nej.
- Nå, varför allt hemlighetsmakeri? - Jag vill prata allvar.
- Du måste vilja ha något. - Jag vi” faktiskt erbjuda dig något.
Jag kan bara lita på dig. Är du med eller inte?
Hur ska jag svara på det utan att veta vad det gäller?
Det är en ren principsak. Det kanske inte är helt lagligt.
- Risken finns att vi måste överge allt. - Vad menar du med "inte lagligt"?
Jag säger det bara en gång. Du är antingen med eller inte.
- Jag behöver mer än så. - Inte förrän du är med. Det är farligt...
...och jävligt spännande. Jag behöver ha dig med.
Det kan förändra allt.
Välj det röda eller det blå pillret.
Hur går det i skolan?
Måste vi sticka ikväll?
Jag sa nog bara ja-
- för att jag ville få tillbaka vår vänskap, mest av allt.
- Vad har ni för plan? - Det är där du kommer in. Ta en titt.
Det går inte att göra nattetid. Det är den enda tidpunkt då byggnaden ska vara tom.
Det går inte att göra utan att larmet går. Det måste göras dagtid.
Där ser du, jag visste att du var rätt. - Han är som fisken i vattnet.
Visst, vi går bara rakt in mitt på ljusan dag och rånar stället.
När vi ändå håller på spränger vi väl matsalen?
Hur många kameror fanns det? De ser allt från skolans säkerhetsavdelning.
Kamerorna, larmen. De ser vilka som går in...
- Vad gör du? - Antecknar. Det här är bra.
Är du helt jävla efterbliven?
Mejla FBI och fråga var de vill ha fingeravtrycken, så att de får det lätt.
Vi måste veta vem som bevakar specialsamlingen och när.
Jag instämmer.
Kom in.
- Hej. - Slå dig ner, Warren.
Jag antar att du vet varför du är här.
Inte direkt, sir.
Herr Lipka, du kom hit på ett idrottsstipendium.
- Det kanske inte verkar viktigt för dig. - Jo, sir, det gör det.
Då visar du det på ett märkligt sätt. Jag har varnat dig otaliga gånger-
-vad som händer om du inte dyker upp.
Tränarassistenten misstänker att droger eller alkohol är inblandat.
Så... Det skulle smärta mig att se dig förlora stipendiet.
Men det kommer att smärta och förmodligen genera din far ännu mer.
Reflektera över vilken besvikelse det vore för honom.
Ja...
...det gör honom besviken.
Saken är den-
- att jag har slitit för att komma med i laget sedan jag var fem-
- och jag har ingen som helst aning om varför.
Ärligt talat, sir, så är hela det här stället en besvikelse.
Jag tycker att du är en besvikelse.
Jag tycker att hela den här jävla stan-
-är en besvikelse.
Ut.
Var det allt?
Det är inte kameror, utan rörelsedetektorer.
Vi ber biblioteket att ha Audubonen och det illuminerade manuskriptet-
- utställda när vi kommer. De kommer att stå här och här.
Var snäll och rör inte modellen, tack.
Som sagt, här är huvudmålet: Audubonen.
Bakom montern finns dörren till personalhissen, som går till källaren.
När vi väl är i källaren kommer vi åt branddörren på sidan av byggnaden.
- Och... Var är bibliotekarien? Tack. - Var försiktig.
Bibliotekarien är den största risken för hela operationen.
Hon måste elimineras så fort som möjligt.
Väl inne i rummet packar ni två de mindre böckerna.
Jag låser upp montrarna med Audubon och Darwin. Det går på tre, fyra minuter.
God middag, kom in. Jag heter Betty Jean Gooch. Era namn till loggen, tack.
Jag heter Spencer Green.
Stopp. Vänta, det fungerar inte.
Vi behöver minst två killar i rummet och en tredje som utkik i biblioteket.
Någon måste köra flyktbilen. Vem är föraren? Vi tre räcker inte.
Han har rätt. Inget av det här fungerar.
Det känns inte realistiskt.
Har du någon bättre idé, Spence?
Nej. Helvete!
Jag slets mellan lusten att hålla äventyret vid liv och väntan på hindret-
- som skulle sätta stopp för alltihop och få allt att återgå till det normala.
- Vi behöver någon mer vi litar på... - Vänta nu, någon mer?
- Ska vi dra in någon mer? - Har du någon bättre idé?
- Vem mer kan vi lita på? - Någon med en snabb bil.
Eller som har råd med en.
Vi träffades några gånger i gymnasiet.
Jag kom aldrig överens med Chas.
Idén med en fjärde person var Erics.
Det var nog Warrens idé. Jag hade aldrig föreslagit att dra in Chas.
Jag heter Charles Thomas Allen II, men kallas Chas.
Pappa önskade mig framgång. Jag hade mitt första företag vid tolv års ålder.
Vid sexton ägde jag ett hyreshus.
Han har alltid varit en liten entreprenör. Han klippte gräs...
Han följde jämt efter sin far, han var lill-Tom.
Han ville bli affärsman, som sin pappa.
Intressant nog kände jag Chas pappa.
Han tränade på samma gym som jag ett tag. En underbar människa.
En riktig prins.
Den egenskap som Chas förde med sig var pengar.
- För helvete, Warren! Gör inte sådär! - Förlåt.
Får vi prata med dig?
När jag insåg att de menade allvar trodde jag att de rökte på för mycket.
Ni röker på för mycket.
Jag trodde att de skulle råka illa ut och åka fast.
Ni råkar illa ut och åker fast.
Chas, du måste se hur enkelt det kommer att bli.
Vänta, vad fan snackar om?
Vi snackar om tolv miljoner dollar i sällsynta böcker.
Det är bara en tant som vaktar dem.
Vi börjar med namnen. Eric är herr Svart. Spencer är herr Grön.
Jag är herr Gul. Chas är herr Rosa.
På allvar? Ska jag vara herr Rosa?
- Vad är det för fel på herr Rosa? - Du vet vad det är för fel på herr Rosa.
Får jag påpeka hur dumt det här är?
I filmen fick de smeknamn, så de inte visste varandras namn och kunde tjalla.
Lugn. Det är en regel så att vi inte säger varandras namn under rånet.
- Okej? Inga namn, herr Rosa. - Så jävla löjligt.
De dog väl i slutet?
Spencer var Grön, för att han rökte på.
Eric var Svart, för att hans själ var svart.
Jag var Gul, för att jag var mammas solstråle-
-och Chas var Rosa bara för att jävlas.
- Jag är vilken färg som helst utom rosa. - Det är ingen bra Tarantino-film.
Okej, ordning och reda.
Herr Grön, du sköter förklädnaderna. Smink, masker, kläder och peruker.
- Maskerad? - Film.
Herr Svart skaffar en pålitlig flyktbil. Ford eller liknande, inget pråligt.
Du köper den kontant med ett falskleg.
Herr Rosa, du hittar den snabbaste vägen från biblioteket till leveranspunkten här.
Du övar den gång på gång tills den sitter i ryggraden.
14 minuter, 18 sekunder.
Herr Gul, det är jag-
- bokar autentiseringsmötet i New York till helgen efter rånet.
Även om böckerna anmäls stulna dyker de inte upp i registret över stulen konst.
När de väl är autentiserade bokar vi ett möte med köparna i Nederländerna.
Bäste herre, jag heter Walter Beckman och samlar på sällsynta manuskript i Texas.
Jag vill värdera några av mina föremål.
Jag har mejlat och bokat en visning av böckerna på terminens näst sista dag.
Det är om åtta dagar. Biblioteket är nästan tomt, alla skriver tentor.
- Jag har prov den dagen. - Jag med, i konsthistoria.
- Precis. - Vadå?
Vem misstänker rånare som skrev tentor den dagen?
Herr Grön, berätta om förklädnaderna.
Tanken är att gå in förklädda till gamla män.
- Varför i helvete gamla män? - För att gamla nästan är osynliga.
Jag har en fråga. Jag är osäker på vad som händer med bibliotekarien.
Vi får dra lott eller rösta, eller nåt.
- Jag röstar på att jag slipper. - Jag med, jag vill inte göra det.
Självklart vill ingen, därför avgör vi det genom att dra lott eller rösta.
Finns det inget sätt att se till att hon inte är där den dagen?
Nej, självklart inte. Man kommer inte in i rummet om ingen följer med in!
- Tänk om hon börjar skrika. - Eller om hon får en jävla hjärtattack.
När det är över skickar vi ett anonymt paket med tusentals dollar. Hon blir glad.
- Jag gör det inte. - Det känns inte bra.
Jösses.
Skit samma.
Jag gör det.
Jag gör det, för fan.
Det fanns inget hinder. Inget skulle hindra oss från att göra det.
Vi hade påbörjat det och det gick att genomföra.
När man blickar tillbaka fanns det så många möjligheter för mig att...
Då jag kunde ha dragit mig ur eller förändrat det vi gjorde.
Men jag gjorde det inte.
DAGEN FÖR RÅNET
- Vävtejp. Ombyte. - Check.
Lakan. Skidmasker.
Mobiltelefoner. Buntband. Elpistol.
- Ingen elpistol. - Jävlar. Vem skulle beställa elpistolen?
- Jag tror att det var ditt jobb. - Jag kan för fan inte tänka på allt!
KLOCKAN 9.10
Öppna böckerna. Ni har två timmar på er att färdigställa två av tre essäfrågor.
När jag signalerar kan ni vända på proven. Har ni problem, så räck upp handen.
Börja.
Det här kan vara något för din mamma. En "Black Cobra Stun-Pen".
Hur länge slår den ut en?
- Har du inte tenta idag? - Jo. Jag måste låna minibussen.
Lägg ner pennorna, stäng proven och lämna rummet.
Resultaten läggs upp i nästa vecka.
KLOCKAN 11.01
Du är sju minuter sen. Kom igen!
HERR ROSA
Tiden är ute. Lägg ner pennorna och stäng böckerna. Skicka dem åt vänster.
Lämna lugnt lokalen.
Elva minuter.
HERR SVART
Lägg av, för fan!
Där är han. Precis i tid.
Fokusera, snälla.
- Jag mår illa, hörni. - Våga inte spy i bilen, Spencer.
Kom ihåg att ni är gamla.
- Det är folk överallt. - Håll dig till planen.
Nu kör vi.
- Avbryt. Avbryt. Avbryt. - Varför?
Det är fyra jävla bibliotekarier i nåt möte.
- Vilka är det? Är det män? - Det kvittar. De är fyra!
Vi binder inte fyra jävla bibliotekarier.
- Det är fyra bibliotekarier i nåt möte. - Jag stannar inte. Alla tittade på mig.
- Min polisong lossnar. - Lugna er, vi har inte gjort något.
Vi kan vänta. De stannar inte för alltid.
Okej, vilka vill vänta?
- Nu skiter jag i det här, jag sticker. - Eric?
Att komma ur situationen utan att ha gjort något fel kändes fantastiskt.
Planen var avblåst, det skulle inte bli någon kupp. Det var fantastiskt.
Solen sken, det var som en nystart.
- Jag styr inte över vem som är i rummet! - Var det allt?
Var det allt? Är det över?
- Tänkte du inte efter alls? - Tänkte du själv? Är det bara jag?
Helvete!
- Vi kanske om undan billigt. - Vi kom inte undan, för vi gjorde inget!
- Vi klantade oss bara! Helvete! - Kör in här, jag behöver dricka något.
Ursäkta, har ni en telefonautomat?
Jag ringde just biblioteket. Vi kör igen imorgon vid 11.
Det finns inga andra bokningar.
- På teatern? - Hon insåg inte hur illa det var.
Man vet aldrig hur man ska reagera på sånt.
Lät hon sin make nästan dö för konsertens skull? Hon kanske inte gillar honom.
Alla har inte samma sinnesnärvaro som du, älskling.
Potatisen är så god.
- Hur är det, gubben? Är du inte hungrig? - Jag är bara trött. Tentor och så.
Gubben, du måste ta bättre hand om dig.
- Mår du verkligen bra? - Ja.
Jag kom just på att jag har tenta imorgon.
Jag måste plugga till den, så...
Är allt bra, grabben?
Warren!
- Warren! - Vad fan?
Jag lägger av. Jag lägger av. Det kan aldrig gå bra.
Jag kan inte gå in igen.
Okej, men... Du, vi hade otur idag.
Men vi fick en provomgång och kan göra förändringar. Inget kommer att gå fel.
- Ingen kommer till skada. - Säg inte så! Hur vet du det? Va?
- Vad pratar du om? - Jag pratar om min familj, okej?
De förtjänar det inte.
Har du ens tänkt på vad som händer med vår framtid om det går snett?
Vilken jävla framtid oroar du dig för? Den som är exakt som alla andras?
Där man sliter för att köpa skiten de säger åt dig att du måste?
Ska de kalla dig framgångsrik sen?
Det var du som ville ha förändring! Det var du som drog igång det här!
- Va? - Vi bör lägga ner medan vi ligger på topp.
Du, vi ligger inte på topp. Det är samma skit.
Inget har förändrats. Vad har förändrats? Berätta!
Jag är inte gjord för sånt här, Warren.
Okej? Jag är inte gjord för sånt här, så jag lägger av.
Jag lägger av.
Vill du verkligen gå såhär långt och inte få reda på vad som händer sen?
Jag menar, påstå inte att du någonsin har haft så jävla roligt.
Jag vill inte att du ska vakna om tio år-
-och undra vad som kunde ha hänt.
Och vem du kunde ha blivit.
Visst.
Vi ses.
Du dör en dag!
Man kan gå genom livet och förvänta sig-
- att något fantastiskt ska hända som förändrar ens liv till något unikt.
Jag insåg att jag var tvungen-
-att få något att hända själv.
Jaha, plan B.
Vi är överens om att Chas kör. Han har motorn igång och dörrarna öppna.
Bara jag och Eric går in i biblioteket. Förklädnader drar bara till sig blickar.
- Han, då? - Spencer stannar utanför och håller utkik.
- Varför? - Går han in så kan han bli igenkänd.
- Vem håller utkik i biblioteket? - Du. Du kommer när jag kallar på dig.
- Jag kan inte hantera bibliotekarien. - Som sagt, jag tar hand om det.
Jag kallar på dig när hon är... När hon är neutraliserad.
Den här gången går det.
Så när jag kommer upp har du tagit hand om henne? Det är över?
- Eller? Warren? - Jag sa ju precis det.
- Eller hur? - Ja.
DAGEN FÖR RÅNET
Herr Beckman? Betty Jean Gooch, trevligt att träffas. Stig på.
Jag får säga att jag väntade mig någon mycket äldre.
- Ja, man vet ju aldrig. - Nej, man vet aldrig.
Nu ska jag be er att skriva in er i loggen.
Ert tryckta namn. Där. Och datum, tack.
- Hur går dagen hittills? - Bra, tack.
Jag ber om ursäkt för häromkvällen. Häromdagen, menar jag.
- Det inträffade en kris i familjen. - Det var tråkigt att höra.
- Men allt är bra? - Allt är bra nu, tack.
Det ni har bett att få se är bland våra högst värderade föremål.
Jag har lagt fram det illuminerade manuskriptet och "Hortus Sanitatis".
Kom ihåg att alltid använda handskar när ni rör vid sidorna.
Visst.
Är det av eget intresse, eller arbetar ni med något projekt?
- Jag har bara hört mycket om dem. - Aha.
Som ni ser ställer vi ut en av Audubons volymer här.
Montern är alltid låst-
- men vill ni se andra målningar, så kan jag vända blad åt er om tid finnes.
Du kan komma nu.
Fru Gooch, min vän är här nu.
- Tack så mycket. - Visst.
Hej. Varsågod och stig på.
- Jag behöver ert namn till loggboken. - Du måste skriva in dig, John.
John.
John vad?
Rutherford.
- Var snäll och skriv under... - Vad gör du?
- Nej! Nej! Nej! Du gör illa mig! - Förlåt, slappna av!
Vi är ute efter böckerna, inte att skada dig! Det är snart över.
- Jag kan inte! - Håll käften!
Jag vill inte skada dig. Kämpar du emot, så gör det ondare.
- Sätt buntband på hennes ben. - Gud, hjälp mig.
Sätt buntband på benen nu!
Bind inte mina händer, snälla! Jag kan inte! Jag dör.
Vad fan tar du handskar för? Kom igen!
Nej, snälla! Du gör mig illa!
Fan också.
- Varför? Varför gör ni det här? - Vi vill ha böckerna, inte dig.
Är du klar? Är du klar?
Helvete!
Hitta nycklarna! Hitta de jävla nycklarna! Vakna nu, för helvete!
Det finns inga nycklar! Jag hittar inga jävla nycklar!
- Det finns inga jävla nycklar! - Öppna luckan, få ut den ur montern!
Jävlar.
Sådär, ja.
Förlåt.
Förlåt mig.
Kom igen. Ta de jävla böckerna nu!
Vad i helvete?
Du, hon rör sig mot dörren. Jag rör henne inte! Jag är färdig med det nu!
Jag försöker få ut skiten! Ska jag behöva göra allt?
Jag rör henne inte!
Sluta. Okej. Såja.
Håll käften, för fan.
Håll käften, för fan!
Förlåt. Vi försvinner snart.
Jag fick upp den!
Okej.
Kom igen.
Jävlar!
- Slå in skiten. - Vi behöver en till.
Vad fan snackar du om? Det här räcker. Låt bli!
- Det duger, för fan! - Darwin, vi tar Darwin!
Lämna Darwin! Nu sticker vi, för helvete!
Kom igen.
Jävlar. Tryck på B.
Vad i helvete? Du tryckte på ettan!
- Helvete! - Det kanske går bra.
- Helvete. - Det här är riktigt jävla illa.
- Vad i helvete? Det är beckmörkt. - Vänta här. Håll upp dörren.
- Warren, det skulle inte gå såhär! - Fan! Helvete! Var är utgången?
- Helvete! - Det här är riktigt jävla illa, Warren!
Jävlar! Helvete!
Var fan är utgången?
- Vad fan gör vi? - Vi måste springa.
- Vadå "springa"? - Vi springer. Vi har inget val.
Det här är riktigt jävla illa.
Kom igen.
Nej!
- Nej! Nej! - Lämna kvar dem!
Nej! Helvete!
Jävlar!
Vad fan gör du, Warren?
Jävlar!
Stanna, din jävla idiot!
- Kör, för fan. - Eric, var är böckerna?
Och var fan är Warren?
Herrejävlar!
Kör! Kör! Kör!
Herregud!
- Kör, för helvete! - Fan, fan, fan...
- Sakta ner, du kör ihjäl oss. - Du bestämmer inte. Var är böckerna?
- Var fan är böckerna? - Vi tappade dem! Det finns inga!
- Fick vi ingenting? - Vi tappade dem!
Vi fick ingenting! Håll käften!
Om ni inte fick nåt, varför tog det sån tid? Vad fan hände där uppe?
Ni klantade er igen, era jävlar. Jag visste det.
- Du var inte med där inne. - Jag har Darwin. Jag har Darwin.
Vad har du?
- Eric, vad fan har du? - Vänta lite!
Kolla din jävla ryggsäck!
Vad har han? Har han nåt?
Vad fan gör du? Jag tänker inte gå ur bilen.
- De letar efter en grå van med tre killar. - Vad fan är det här?
- Ut, för fan! Jag kör inte med oss tre i! - Jag går inte ur!
Ut! Jag hämtar er i min bil! Jag svär, för helvete!
Ut ur bilen, för fan.
- Eric, det kommer folk. - Ut ur bilen, för helvete.
- Okej! - Ta väskan, stäng dörren och dra.
Jävlar.
Okej, du måste vakta den här. Ge mig dina kläder.
Ge mig kläderna, för helvete.
Vi kan inte stanna här. Ta grejorna, så drar vi.
Skärp dig. Kom nu.
Det finns specialsamlingar i biblioteket.
Vissa böcker ska vara från 1700-talet.
De är sällsynta och dyra. I morse utnyttjade två män detta.
Transylvania-universitetet rånades mitt på blanka dagen.
Jag tänkte...
I specialsamlingen fanns några av USA:s dyrbaraste böcker.
Enligt polis visste de vad de sökte. Personalen hjälper till att söka rånarna-
- och de två som körde flyktbilen, en ljusgrå minibuss.
Registreringsnummer 331094. Polisen ber om allmänhetens hjälp...
- De vet ingenting. - Hur vet de att vi var fyra, då?
- De har plåtarna från en annan bil. - De band våldsamt en bibliotekarie.
MÅNDAGEN DEN 20 DECEMBER 2004 NEW YORK
Okej?
Visst är de fantastiska?
- Och gav er herr... - Beckman.
Gav herr Beckman er information om böckernas ursprung?
Bara att han ärvde dem för många år sedan-
- och vill inbringa deras värde genom en privat försäljning.
De är väldigt sällsynta.
Ja, synen sviker honom.
Han sa att böckerna inte längre får uppmärksamheten de förtjänar.
Äger han någon dokumentation över hur hans förfäder förvärvade böckerna?
De har funnits i släkten i generationer.
Det finns ingen egentlig dokumentation.
De är enastående och tveklöst äkta.
Så...
Jag ska tala med herr Leckey, så hör vi av oss angående värdet och försäljningen.
Inte idag?
Tyvärr, herr Leckey är inte på kontoret idag.
Ni förstår... Förlåt, jag glömde ert namn.
- Melanie Halloran. - Vi hoppades att förse herr Beckman...
...med en värdering idag.
- Det var därför vi reste hit upp. - Det går inte utan herr Leckeys signatur.
- Och ingen annan kan ta en titt? - Det är som sagt Thomas avdelning.
Han är tillbaka imorgon. Vilket nummer når vi er på här i stan?
Jävlar.
Det gick bra. Chefen var inte där, vi pratade med assistent...
Vice-direktören.
Hon sa att de var värdefulla. Vi ska vänta på att chefen kommer tillbaka.
Vi väntar på samtalet och får prata med...
Vi väntar väl på samtalet på ett hotell?
De ringer min mobil.
Stäng av motorn.
Ring din mobil. Ring den nu.
Ring den, Spencer! Vet du vad? Jag ringer åt dig.
Då ska vi se.
- Det är Spence. Du kan resten. - Låter det som en konsthandlare?
- Chas, vi kan ändra meddelandet. - Håll käften, Eric! Håll käften, för fan!
Gå in och ta tillbaka pappret med titt telefonnummer.
- Nu! Numret sätter oss i fängelse! - Lugna ner dig.
Säg inte åt mig att lugna mig! Ni gör så att vi hamnar i fängelse, jävla idioter!
Fattar du inte? Är du så jävla dum?
Om du är så smart, så kan du väl gå in.
Jag ska visa vad jag kan göra.
Vad har du, herr Rosa? Jävlar! Okej, vad gör du?
Vad kallade du mig? Är du inte uppkäftig längre, din jävel?
Det är mitt liv ni jävlas med, det är ingen jävla lek!
Du måste gå in och ta tillbaka numret! Ta tillbaka numret, Spencer!
- Chas, vi kan inte gå in igen. Det vet du. - Jag skiter i vad du tror att du vet.
Ni har dödat oss.
Ni har skjutit oss i huvudet.
Vi ses, antar jag.
Vi ses. Jag ringer dig sen.
Ja.
Att känna behovet av att veta vad som finns på andra sidan gränsen-
- och inse att enda sättet att få reda på det är att gå över den.
Efter det finns det ingen tidpunkt då man inte har gått över den gränsen.
Det... Det var verkligen skrämmande.
Jag hörde skriket i huvudet om och om igen, bibliotekariens skrik.
Vad har jag gjort?
Jag var så säker på att det var vad jag behövde. Har jag gjort något hemskt nu?
Har jag just skadat någon för alltid?
Har jag deltagit i något hemskt?
Förlåt att jag inte har kommit på dina matcher på sistone.
- Det är okej. - Är du i form?
Som aldrig förr.
- Hur är det nya stället? - Jättebra.
Det ligger faktiskt bra till-
-nära affärerna och nära till jobbet.
Vi försökte säga saker som: "Vi ska inte göra någon illa."
"Vi skrämmer henne, går in och går ut."
Vi ringer polisen efteråt. Vi säger till henne att vi inte ska skada henne.
Men det gjorde vi.
Och vi försökte bara-
-gå vidare, men det går inte.
Det går inte att gå vidare.
- Det är mitt i natten. - Warren, det är värre än vi trodde.
Vi använde samma mejladress till bokningen på biblioteket-
-och auktionshuset.
De hittar mejlet, de hittar Halloran, mig, oss, mitt telefonnummer.
- Chas hade rätt. Chas hade rätt, Warren. - Du överanalyserar.
Du behöver bara lugna dig och gå och lägga dig igen.
Paranoian förgör dig.
Jag visste ingenting.
Ta i på slutet, kom igen.
Bra jobbat.
- Grattis på födelsedagen, pappa. - Tack.
Skål för mig.
Jag älskar dig.
Hej då.
- Okej. Tack för att du kom. - Ja, sir.
Jag älskar dig.
Stanna. Stanna där!
Skojar du, din jävel? Kan du inte bättre? Kom igen!
Efter att ha erkänt överlagt rån och stöld av dyra konstverk-
- vet nu Spencer Reinhard, Eric Borsuk, Charles Allen och Warren Lipka sitt öde.
Domaren dömde dem till sju års fängelse-
- efter att de i månader planerat stölden av manuskript och skisser för miljoner-
- ut Transylvania-universitets specialsamling.
I hela sitt liv får man höra att det man gör är viktigt och att man är speciell.
Att det går att peka på saker-
- som visar att man är speciell och annorlunda.
Sanningen är att de sakerna inte är viktiga.
Man är inte speciell.
Tanken på att vi gjorde något enastående-
- tilltalade oss definitivt. Det tilltalade mig.
När jag ser tillbaka undrar jag vad jag minns ur Warrens synvinkel-
-och vad jag minns ur min egen.
Om det var enklare att välja den ena på grund av vad den gav oss.
Jag vet inte om den jag såg i Central Park-
- var någon jag såg eller någon Warren sa att jag såg.
Okej, brorsan. Ta dem nu.
Allt jag minns av Amsterdam-resan var att lämna och hämta honom på flygplatsen.
Jag har inga egentliga bevis-
-på att Warren åkte till Amsterdam.
Med åren har jag kommit att tro-
- att hela Warrens berättelse om att han träffade en köpare i Amsterdam-
-troligtvis var påhittad.
Ni får helt enkelt lita på mig.
Det var en version av berättelsen som jag ville tro på-
- som jag valde att tro på och vanligtvis var det Warrens.
Men smärtan jag åsamkade min familj och BJ-
- var aldrig värd det äventyr vi upplevde då.
Förändringen vi sökte i våra liv.
Jag tror att de ville få saker billigt.
De ville inte slita för förändringen.
De ville inte hjälpa andra att uppnå förändring.
De är väldigt själviska.
Jag kan fortfarande inte förstå-
- hur man kan gå över en gräns i sitt eget huvud-
- där man är villig att skada någon annan för att få det man vill ha.
När man väl går över den gränsen... Det är en farlig gräns att gå över.
Det får mig att undra om de ens själva vet varför de gjorde det.
Spencer, Warren, Eric och Chas-
- avtjänade över sju år var i federalt fängelse.
De stulna böckerna återlämnades till Transylvania-universitetet oskadda.
De är fortfarande i Betty Jean Goochs vård.
Sedan han släpptes har Eric Borsuk flyttat flera gånger.
Han bor nu i Kalifornien och försöker hitta jobb som författare.
Charles Allen II är fitnessinstruktör i Los Angeles.
Han skriver en bok om träningsprogram för fängelser.
Warren Lipka bor i Philadelphia, där han har skrivit in sig på college igen.
Han läser filmskapande.
Spencer Reinhard bor kvar i Lexington i Kentucky och arbetar som konstnär.
Han har specialiserat sig på att måla fåglar.
Subrip: TomTen
Översättning: Emil P.W.S Holmgren