Din episoadele anterioare...
Dr. Linkletter, ți-o prezint pe iubita mea, Connie Tucker.
- Ai crescut în Texas? - Prima baie am făcut-o într-o pălărie.
Dumnezeule! Ești și amuzantă, și frumoasă.
Dacă n-aș ști, aș zice
că îi faci ochi dulci partenerei mele în fața mea.
- Alo! - Bună, dr. Linkletter!
- Sunt Connie Tucker. - Connie...
- Ce plăcere! - Am nevoie de o favoare.
- Sigur. Vrei să discutăm la cină? - Altă dată.
Speram ca nepotul meu să poată veni la cursul tău de fizică
până... se întoarce John.
De la spitalul de psihiatrie? Unde nu ți-a spus că a mai fost.
Da.
Curioasă alegere etică, după mine.
- Poate să vină la curs sau nu? - Sigur.
Nu i-am mai predat unui copil. Face la oliță?
Profesorii au fost întotdeauna impresionați de mine
și noul meu profesor de facultate nu făcea excepție.
Ați crede că asta se datora intelectului meu unic,
dar era mai mult de atât. Era și umorul meu excelent.
... maximizarea entropiei.
- Da. Sheldon? - Entropia nu mai e ce a fost.
În plus, când dădeam de greu,
înveseleam mereu atmosfera cu un un fapt interesant.
Știați că incașii își stocau informațiile birocratice
pe sfori cu noduri numite "quipu"?
Q-u-i-p-u. Quipu.
Oricare ar fi fost motivul, eram studentul lui preferat.
Connie, ce plăcere să te văd!
Uitați-vă cum zâmbește! Nu se mai sătura de mine.
Sheldon, dacă te interesează, un prieten ține o prelegere
despre matematicile comunicațiilor robotice.
- Serios? - Da.
Dacă bunica ta te duce, am putea petrece și seara împreună.
- Vom veni! - Stai puțin!
- Nu știm ce seară este. - Joi.
- Cred că joi nu pot. - Joi e perfect.
- Minunat! - N-ai de unde să știi.
Ba da. Lunea te duci la bowling, marți, la aerobic în apă,
miercuri, la salsa, iar vineri mă aduci aici.
Joi erai liberă, dar acum nu mai ești. Ne vedem!
- Excelent! - Stabilim și unde luăm masa?
Stai puțin!
Putem vorbi puțin?
- Adulții trebuie să vorbească. - N-ai spus clar.
Mă inviți de față cu nepotul meu, ca să nu pot refuza?
- Ți-ai dat seama. - Te crezi deștept.
Am două doctorate și am întâlnire cu tine joi.
TÂNĂRUL SHELDON
Seria III Episodul 3
Ai comandat ceva de la compania de dulciuri Mountain View?
Da, mersi!
- Ce naiba e? - O cutie mare cu dulciuri.
Ce ziceați de dulciuri?
Prelegerea despre robotică va fi revelatoare.
Pregătește-te să uiți tot ce știi despre comunicarea robotică.
Prăjiturică, nu știu dacă mergem acolo.
De ce? Am stabilit că ești liberă,
iar eu sunt copil, deci n-am niciun program.
E complicat.
Stăm în mașină. Să vorbim despre ceva...
Poți să renunți de data asta?
Cred că știm amândoi răspunsul.
Bine.
Există o anumită... dinamică între adulți,
de care s-ar putea să nu știi.
Îmi plac cromodinamica cuantică și termodinamica.
Poate că îmi va plăcea și dinamica adulților. Spune-mi!
Vreau să spun doar că e posibil ca dr. Linkletter
să-ți acorde o atenție deosebită,
ca să se împrietenească mai mult cu mine.
- De ce? - Trebuie să mă crezi pe cuvânt.
Vrei să spui că, de fapt, nu vrea să vin la prelegere?
Nu. Vreau să spun că își dorește să vin eu la prelegere.
Dar e ilogic. Știe că ai o relație cu dr. Sturgis.
Acum revenim la "e complicat, așa că renunță".
Încerc, dar nu excelez la renunțat.
- Salut! Ce cumperi? - M&M.
Super! Cu alune sau simple?
Am dat de vreo belea?
Da, dacă îți irosești banii la automat.
Poftim?
Eu vând aceleași chestii la jumătate de preț.
Super! Ai și Abba-Zaba?
Am Abba-Zaba...
- Ai? - Da!
Tam, ajută-mă să deslușesc o situație socială.
Mănânc cu tine. Crezi că am eu răspunsul?
Dr. Linkletter m-a invitat la o prelegere,
dar mamaie spune că vrea doar să-și petreacă timpul cu ea.
Întrebi dacă bărbații fac chestii dubioase pentru o întâlnire?
- Da. - Atunci, te pot ajuta. Bineînțeles!
Săptămâna trecută i-am spus Jessicăi Geiger că joc în "Karate Kid II".
- Și a ținut? - Încă o dată, mănânc cu tine.
- Grant Linkletter. - Sunt Sheldon Cooper.
Vorbesc încet, fiindcă sun din bibliotecă.
Bună, Sheldon! Mă bucur să te aud.
De ce șoptiți? Sunteți la bibliotecă?
Ai dreptate. Cu ce te pot ajuta?
Mamaie nu vrea să mă ducă la prelegere.
Crede că mă folosiți ca să vă petreceți timpul cu ea.
Înțeleg. Ești un tânăr inteligent. Tu ce crezi?
Că se înșală și că m-ați invitat fiindcă știți că mă interesează tema.
Exact. Ești chiar mai deștept decât credeam.
Știam eu!
Mamaie se înșală amarnic!
De parcă citeai...
Sigur ești boboc?
Ai gusturile sofisticate ale unuia de-a 11-a.
- Bună, Veronica! - Ce-a fost asta?
Am o mică afacere.
Ai grijă. Când sora mea a vândut chestii la școală, a ajuns la mititica.
Nu e nimic de genul ăsta. Sunt dulciuri.
Ce spirit antreprenorial ai! Sunt impresionată.
Impresionată...
Ce pot să spun? Sunt "antreprenorialistic".
- Există cuvântul? - Nu știu.
Dar, dacă ai mulți bani, poți să inventezi cuvinte.
Bine. Baftă!
Pari genul care mănâncă Kit Kat.
Am o veste bună. Poți să mă duci la prelegere.
- De ce? - I-am spus dr. Linkletter tot ce...
Oprește-te!
- Intră! - De ce?
Sunt copii pe-aici, care nu trebuie să audă ce o să spun.
Ce i-ai spus, exact, dr. Linkletter?
I-am spus: "Bună! Sunt Sheldon Cooper."
"Vorbesc încet fiindcă sun de la bibliotecă."
- El a spus... - Treci la subiect!
Nu mă folosește ca să fie cu tine.
Asta a spus. Te înșeli.
Nu trebuia să-l suni!
Pari supărată. Ți-e jenă fiindcă te-ai înșelat?
- Nu! - Ești sigură? Mie mi-ar fi.
Nu mă înșel. Te minte, Sheldon.
Interesant. Nu știu pe cine să cred.
Serios? Îl crezi pe un necunoscut, în loc s-o crezi pe bunica ta.
Unul mi-a spus că sunt foarte deștept, iar celălalt țipă la mine.
Am încheiat discuția! Și nu te duc la prelegere.
- Dar vreau să merg. - Ce păcat!
Ești incredibil de egoistă.
Poftim?
Îți pasă doar de tine,
nu-ți pasă și de ce vreau eu, ești egoistă.
De ce nu mai clipești?
Mamă!
- Mamaie m-a plesnit la fund! - Cum? De ce?!
Mi-a refuzat ceva, am făcut-o egoistă și au apucat-o pandaliile.
O sun.
Serios? Nu-i mulțumești personal?
Fiți amabilă, aș vrea să cumpăr o bijuterie.
Sigur. Cu ce ocazie?
Vreau să cumpăr ceva special pentru o tânără.
- Ce drăguț ești! - Așa îmi place să cred.
Ce dorești? Un colier, un lanț pentru gleznă, cercei?
E greu să aleg între gât, glezne și urechi.
Toate sunt sexy rău!
Ai fost foarte nepoliticos cu bunica ta.
- Tata e mereu nepoliticos cu ea. - Nu e... asta discuția.
Ai ceva de spus în apărarea ta?
Da. Îmi doream mult să merg la prelegere.
Și îmi dau seama că am supărat-o rău pe mamaie.
Care dintre voi mă duce?
- Nu te duce nimeni. - Nu mergi, Sheldon.
Voi sunteți și mai egoiști decât mamaie.
- Cât timp ești pedepsit? - O lună.
Mi se pare corect.
Să-ți spun schema...
Amesteci o pungă din astea cu o pungă din astea și e perfect.
- Vrei să cumpăr două pungi. - Vreau să fii mulțumit.
Bine.
Acum, sunt eu mulțumit.
- Veronica! - Bună!
- Vino, am ceva pentru tine. - Dulciuri?
Nu, dar e grozav!
- Georgie, ce-ai făcut? - Deschide-l!
- Pare să fie scump. - A fost. Uită-te la preț!
- O sută de dolari? - Fără taxe.
Nu pot să-l accept.
- Dar l-am cumpărat pentru tine. - Nu trebuia.
Nu te înțeleg!
M-am dat peste cap să-ți iau un lucru drăguț, și-l refuzi.
Georgie, e prea mult!
Nu mă impresionezi aruncând cu banii!
Ești sigură? În "Material Girl", Madonnei îi place.
Lumea nu mai avea nicio noimă.
Un adult mă mințise, eram în conflict cu mamaie,
aveam probleme cu părinții.
Trebuia să restabilesc echilibrul.
- Plec. - Bine. Pa!
Înainte să plec, trebuie să-ți dau ăsta.
Mă deranjezi de la televizor. Ce e?
Mă întorc diseară. Dar, dacă nu vin,
în plicul acesta scrie unde sunt.
Nu-l deschide decât dacă este absolut necesar.
- Asta-i tot? - Da.
Bine, pa!
"Știam că o să-l deschizi imediat ce plec."
"Ca să te încetinesc, am scris destinația cifrat."
Ce scrântit!
Bună ziua! Am dreptate că autobuzul spre Dallas oprește în Rusk?
- Da. - Aș vrea un bilet, te rog!
- Trebuie să ți-l cumpere un adult. - N-am știut.
Astea sunt regulile.
Vreau să-l vizitez pe prietenul meu la spital.
Nu e un spital obișnuit, e de psihiatrie.
E un savant genial în domeniul fizicii teoretice.
Dr. John Sturgis. Poate că ai auzit de el. În fine, e un tip minunat.
Avem aproape aceeași înălțime.
Apoi, el și mamaie au format un cuplu. Nu că n-ar fi întâmpinat obstacole.
I-am ajutat, redactând un acord al relației.
Îmi place să schițez contracte. Să fac schițe nu-mi place. Interesant.
În fine, el nu șofează.
Într-o zi, poate ia autobuzul și-l vei cunoaște.
În fine, deși sunt nepotul ei preferat,
m-a plesnit la fund!
N-a durut prea tare, dar emoțional vorbind, m-a usturat ca naiba!
Poftim! Un bilet spre Dallas, cu oprire în Rusk.
- E interzis de reguli. - Sunt adult, l-am luat eu.
O portiță! Mulțumesc.
Ți-aș spune etimologia cuvântului "portiță",
dar trebuie să prind autobuzul.
Tarzan, credeam că ai murit.
Am venit acasă!
Bună, scumpo!
- Unde e Sheldon? - Nu știu. A plecat.
- A plecat? Unde? - Nu mi-a spus.
Dar a scris în scrisoarea asta ciudată.
DESCHIDE DUPĂ LĂSAREA SERII
- Când a plecat? - Acum o oră.
- O oră?! - I-am zis să nu plece.
- Stă cineva aici? - Nu.
Nu ești cam mic să călătorești singur?
Ba da, dar sunt un călător capabil.
Am memorat tot programul autobuzelor din Texas.
- Întreabă-mă orice! - Nu, mersi.
Bine. Dar, dacă vrei să știi
la ce oră ajunge la Houston autobuzul din Waco, întreabă-mă.
La 16:15. Mai puțin vinerea, când oprește la Huntsville.
Nu mă mir că locul era liber.
Ne vedem mâine!
Georgie...
"Înainte să te înfurii, asta m-a costat zece cenți."
Te-am văzut zâmbind!
Pleacă, Georgie!
Poți să-l mănânci sau să-l porți. Cum vrei.
Puncte și liniuțe... Poate că e codul Morse.
- Unde?! - Credem că e codul Morse.
- Ce scrie? - Habar n-am!
Cum adică? Ai fost în armată!
Și? Nu pot să fac nici flotări.
Asta-i o altă problemă.
Cum descifrăm ce-a scris?
Aș zice să-l întrebăm pe Sheldon, dar a plecat, deși i-am zis să n-o facă.
Aici trebuie să fie o carte cu codul Morse.
- Unde să căutăm? - Nu știu.
- Știu să folosesc cartoteca! - Du-te!
Tu ești inutil, așa-i?
Ai mâncat ton la prânz sau miroși așa tot timpul?
- Poftim? - Ai mâncat ton la prânz sau...
Te-am auzit, mă întrebam doar cine te-a crescut.
Mama și tata. Și presupun că mamaie.
Nu par să se descurce prea grozav.
Mie îmi spui... A fost o săptămână de pomină.
Sunt sigură că voi regreta, dar cum așa?
Înainte să-ți povestesc,
ce știi despre matematicile comunicațiilor robotice?
Nu-i nimic, o să-ți explic pe înțelesul unei doamne din autobuz.
Există multe protocoale...
Punct-punct-punct.
- "S". - Am scris.
- Punct. - "E".
- Bine. - Punct-punct-punct.
- Tot "s". - Bine.
- Ce scrie până acum? - "Iau autobuzul."
"Ceva interesant legat de autobuze..."
- Nu se poate! - Zău așa!
Câți ani are prietenul tău, profesorul?
- 73 și jumătate. - De ce te duci la el?
Fiindcă totul era logic înainte să plece.
Acum, nimeni nu mai e de partea mea.
Și crezi că doar un om internat la Psihiatrie te poate înțelege?
Corect.
E primul lucru logic pe care l-ai spus.
Chiar i se par interesante chestiile astea?
- Nu acum! - Gata! Se duce la Rusk.
Se duce la John, la spital.
- Sun la poliție. - Repede!
- Sheldon o să fie închis? - Nu!
Fir-ar să fie!
Apoi, m-au pedepsit. Îți vine să crezi?
Da.
- Dar n-am greșit cu nimic. - Ba ai greșit totul!
Ai fost nepoliticos și nerecunoscător.
Chiar crezi asta?
Tu ești singurul egoist din toată povestea.
În episodul "Diavolul din întuneric", din "Star Trek",
minerii credeau că Horta e monstrul, dar minerii erau monștrii,
pentru că îi omorau ouăle. Vrei să spui că așa este?
Sigur.
Poliția... Mă întreb ce caută.
S-a dovedit că pe mine mă căutau.
O chestie interesantă: am fost adus acasă de poliție de șapte ori.
O dată pe cal.
Vin!
O străină amabilă din autobuz m-a făcut să înțeleg că mi-am rănit familia
și că eram dator să-mi cer iertare cum știam mai bine.
Nu trageți! Cine trage primul e mort!
- Creatura mi-a ucis 50 de oameni. - Voi i-ați ucis mii de copii.
Cum?
Nodulii rotunzi, de silicon, pe care i-ați distrus...
Sunt ouăle ei.
Spune-le, dle Spock.
Pe planeta aceasta au fost multe generații de Horta...
Cred că înțelegeți de ce v-am arătat asta.
Nu.
Îmi cer iertare.
Eu m-am purtat ca minerii, voi, ca Horta.
De ce n-ai zis "îmi pare rău"?
Chiar nu înțelegi. Să ne mai uităm o dată.
Ouăle au supraviețuit.
Ați urmărit serialul TÂNĂRUL SHELDON
Sfârșitul episodului 3, seria III
Subtitrare: Retail