Věznice Plzeň v České republice.
Tento stát je jedním z největších producentů pervitinu v Evropě.
Skoro každý třetí český vězeň
byl před odsouzením závislý na pervitinu.
Nápravná zařízení se snaží nepustit si drogy dovnitř.
Vidíte tu šňůru, co tam visí?
Pomocí ní si po večerce posílají mezi celami drogy.
Jmenuju se Raphael Rowe.
Strávím týden zavřený v českém vězení,
ale za mřížemi nejsem poprvé.
Seděl jsem 12 let za vraždu, kterou jsem nespáchal.
Nyní cestuji po světě,
abych viděl, jak vypadá život
v nejdrsnějších vězeních na světě.
NEJDRSNĚJŠÍ VĚZNICE SVĚTA
Česká republika.
Hlavní evropské město pervitinu.
Každý měsíc policie odhalí
dvacet varen, často zřízených na koleni u někoho doma.
Píchání pervitinu je zde častější
než kdekoli jinde v Evropské unii.
Jedna studie dokonce našla stopy pervitinu
v rybách v českých řekách.
Je dokázáno, že nikde jinde v Evropě
nemají s pervitinem větší problém.
A výrobci a dealeři, kteří ho prodávají,
si přijdou na slušné jmění. Zároveň jde o vysoce návykovou látku,
takže narkomani jsou často schopni páchat kvůli dávce další zločiny.
Ředitel Národní protidrogové centrály, generál Jakub Frydrych,
se snaží udržet na uzdě epidemii pervitinu,
jak se zde metamfetaminu říká.
O jak rozsáhlý problém se dle vašeho názoru jedná?
K malým varnám se teď přidávají větší hráči.
Epidemie pervitinu je pro české věznice velkou výzvou.
Pervitin užívalo v rozmezí 1 až 12 měsíců
před odsouzením 30 % vězňů.
Příští týden strávím zavřený v Plzni,
v jedné z největších věznic v zemi,
abych zjistil, jak zde tento problém řeší.
Slyšel jsem, že zařízení má odvážný přístup k léčbě závislosti.
Přísný protidrogový program, kterého se v následujícím týdnu zúčastním.
Nevím, zda je vůbec reálné, aby věznice dokázala
tak těžce závislým pomoct.
Ale to asi brzo zjistím.
Polovina vězňů, těch méně nebezpečných,
do vězení nastupuje sama.
Příchod po svých jsem ještě nezažil.
DEN PRVNÍ
Asi vykoupili továrnu na ostnatý drát.
Je to tu obří.
Připomíná mi to věznici v Londýně, kde jsem seděl.
Wandsworth, jedno z nejslavnějších britských zařízení.
Je nepříjemný být na místě, který vám připomíná chvíle,
kdy jste sami seděli za mřížemi.
Jako v minulosti odsouzený na doživotí budu považován za velmi nebezpečného
a podroben obzvlášť invazivní prohlídce.
Ne, neberu.
Důkladná prohlídka.
Musel jsem si nadzvednout koule.
Vyfasoval jsem celu na speciálním křídle pro narkomany,
kde je každý rok vybráno 80 vězňů, kteří podstoupí desetiměsíční odvykačku.
Slyšel jsem, že kombinuje přísný režim
s povinnými terapeutickými aktivitami.
Zdravím.
Mám se. Tady?
Tak jo. Jak se vede?
Jak je? Kuba? Kuba.
Ukážete mi to tady? Tohle je moje postel?
- Jo, tady. - A tady spíš ty?
- Jo. - Tak jo.
Takže vy dva jste tady…
Máte tu záchod a umyvadlo.
Sprchu ne?
Takže většina vězňů na tomhle křídle, pokud ne všichni,
je závislá na drogách?
Popište mi trochu zdejší režim.
Takže se dá říct, že to jsou bonzáci, sojky…
Donášejí dozorcům.
Takzvaní hotovci
jsou skupina vězňů, kteří desetiměsíční program dokončili
a byli vybráni, aby na křídle zůstali
a pomáhali spoluvězňům a dohlíželi na ně.
Ahoj.
Vrchní hotovec si mě zavolal.
Jsem Raphael.
- Mates? - Jo.
Jaká pravidla tu musím dodržovat?
Co potřebuju vědět, abys mě nenahlásil?
Jasně, to je celkem… Dobře.
Disciplínu tu zjevně berou vážně.
Po návratu do cely se chci ujistit,
že neporuším žádná pravidla.
Ten kabát si musíme zapnout?
- Jo. Musíš. - Na knoflíky?
Proč? Co se stane, když to neudělám?
To je dost přísný.
Jak to popisuje, jsou malá komunita.
Mají vlastní pravidla.
Kdo tu chce být, musí se jimi řídit.
Berou to tu dost vážně.
Není to pro ně žádná hra.
Tím chci říct, že si tu připadám pod drobnohledem.
A tak to začíná.
DEN DRUHÝ
Začíná moje první ráno ve věznici Plzeň v České republice.
Dveře cel se otvírají v 5:00.
Před snídaní mě tu Petr, Jakub a Marek provedou.
Jedním z jejich hlavních kontaktů na křídle
není dozorce, ale civilista.
Takže něco jako sociální pracovník?
Chodíte za ním,
když máte nějaký problém a tak?
Vězni musí podstupovat časté testy na drogy
a na rozdíl od odsouzených z hlavní části zařízení
musí navštěvovat pravidelné terapie
a plnit povinnosti a terapeutické aktivity.
Kdo nespolupracuje, riskuje, že bude přeřazen na jiné křídlo.
Všiml jsem si, že ty dvě zdi mají každá jinou barvu.
Lámu si hlavu s tím, jaký to má význam.
Poté, co jsem posnídal rohlík
a absolvoval počítání, pokračuje denní rutina
čistěním každého koutu křídla.
Netuším proč, ale dozorce za mnou kontroluje, jestli uklízím poctivě.
Bože. Hele.
Přišel jsem o respekt.
- Hotovo! - Hotovo? Konec?
Upřímně, tohle se mi zdá naprosto zbytečný.
Dospělí chlapi,
co bojují se závislostí,
se tu učí zametat podlahu.
To je podle mě naprostý a zbytečný nesmysl.
Zatím jsem neměl šanci poznat své spoluvězně.
Jeden začal brát a prodávat pervitin
ještě na škole. Markovi je pouhých 22 let.
Umíš číst a psát?
Ale skončil jsi u základního vzdělání.
A vrátil ses do vězení,
než jsi stihl s životem naložit smysluplněji.
Petr se taky dostal do maléru v pubertě
a kvůli tomu byl odveden od rodiny.
Za co jsi tehdy seděl?
Pokolikátý už jsi v lochu?
Co jsi zvládl provést ve 13 letech?
Můj táta je těžkej alkoholik.
A mlátil mě i mámu.
Je zkoušený osudem.
Na to, jak je mladý. Je mu teprve 25 let.
Má celý život před sebou, pokud se dokáže poprat s výzvami,
které před ním teď stojí.
Chudák Marek. Tomu je 22.
A aniž by cokoli řekl, je na něm vidět,
že má strach. Bojí se budoucnosti.
Všechny ty kluky jednou pustí a venku je čeká skutečná výzva.
Pomůže jim to tady?
Odpoledne jsme se spoluvězni posláni
pracovat do vězeňské zahrady.
Postavil jsi celou tu cestu?
Ne.
- Já dělám tohle. - Jo?
A tohle.
Už jsem tu poznal několik spoluvězňů,
jimž zničil život pervitin,
ale zatím žádného výrobce drog.
Pak jsem se zapovídal s Jakubem.
Co to mělo společnýho s pervitinem?
To je spousta pervitinu.
Byla to organizovaná zločinecká skupina?
Ale věděl jsi, že je prodáváš
organizovanému zločinu pro výrobu pervitinu.
Na kolik vyjde 105 kg pervitinu na ulici?
Čtyři miliony eur.
Co si myslíš o tom,
že lidi jako ty jsou zodpovědní
za zničený život mnoha mužů a žen v téhle zemi?
Co si o tom myslíš teď, když tu spoustu z nich vidíš?
Hele.
Sáček od pervitinu? Dýlerák?
Jo, dýlerák.
Jo. Naštěstí je prázdnej. No…
Pobavilo tě to, co?
Chlap, co dodával drogy,
které zničily životy mnoha lidí, se směje malému sáčku prázdnoty.
Nemám tušení, jestli v tom sáčku někdy byly drogy,
nebo jestli má Jakub jen zvrácený smysl pro humor.
Bez velkých výrobců, na jakékoli úrovni,
by ta droga neexistovala.
Dokud nebudou lidé podobní Jakubovi postaveni před spravedlnost,
bude se droga vyrábět dál.
Ale myslím, že ještě plně nepochopil, jak zásadní dopad měla jeho role
na narkomany, kteří skončili na samém dně.
Vždycky tu bude panovat jistá hierarchie
mezi výrobci
a lidmi jako Petr,
Jakub, Marek a dalšími spoluvězni,
Ti představují zranitelnou mládež, která ty drogy nakonec bere.
DEN TŘETÍ
Dostal jsem marmeládu, hrnek čaje a housky.
Sotva jsem se napil čaje
a Petr už se na něco připravuje.
A co když najdou prach?
Po přepočítání
vyráží prefekti, neboli hotovci, na lov.
- Tohle je hotovec. - Hotovec.
Kontroluje, jestli máme v celách uklizeno.
- Ty nemáte moc v lásce. - To ne.
Hlavně, když si neuklidíme.
Takže když někoho nahlásí dozorcům…
Nahlásí dozorcům, jestli máte uklizeno?
Jo.
Není divu, že nejsou oblíbený.
Ne.
Každý den se naučím něco novýho. Nejde jen o to, že je tu drží.
Učí je tu pořádku a disciplíně.
Existuje tady řád…
kterému se zdejší vězni přizpůsobí. Kdyby ne,
mohli by je z programu vyřadit nebo dokonce potrestat.
Neštěstí se tu děje víc než jen dodržování pravidel a úklid.
Trestanci také navštěvují terapie, které mají snižovat stres a násilí.
Například lekce jógy vedené jedním z vězňů.
Slušná účast. Spousta sténání a hekání.
Ten?
Hotovec Mates, kterého jsem potkal první den,
už má drogový program za sebou,
tak se chci dozvědět, jak mu pomohl.
Stará se ve vězení o tropické rybičky.
Jo, vím.
Jo, ale nebudu to zkoušet.
- Tuhle ruku. - Sem.
Jak ses vůbec do program dostal?
Kdy sis vzal drogy naposledy?
Program a celé křídlo se zaměřují na boj se závislostí,
ale jaké další výhody to má?
Hotovci jako Mates prošli stejným programem,
který teď podstupují Petr a další kluci,
a za jeho absolvování byli odměněni.
Dostalo se jim větší důvěry.
Což je podle mě chytré.
Možná vůbec poprvé v životě
totiž mají nějakou zodpovědnost.
To mi přijde zajímavé. Vidím to jako odrazový můstek.
Mohli by se vzdát předchozího života a braní pervitinu.
Třeba dokonce přestanou být součástí kriminálního bratrstva.
Vypadá to dobře. Mates slaví úspěchy.
Ale skutečná výzva přijde, až ho pustí.
Ať už hotovec, nebo ne,
každý vězeň z mého křídla
může strávit hodinu denně cvičením na dvoře.
- Já? - Ty.
Dva.
Jo!
Jdeme na to.
Vyšel jsem ze cviku.
Dvůr je obklopený okny cel
a já zpozoroval něco podezřelého.
Marku. Ta šňůra, co vede z horní cely do další,
tak si předávají věci?
- Kafe. Tabák. - Cokoli.
Fajn.
Zdá se, že zrovna probíhá předávka.
Chci se od Marka dozvědět,
jakým překážkám při boji se závislostí čelí.
Mluvili jsme o pervitinu. Nic na světě je prý tak nenakopne.
Ale člověku je z toho smutno.
Upřímně, když se na toho mladého kluka podívám…
Až odsud jednou odejde, je mu souzeno skončit zase u drog.
A nepřekvapilo by mě, kdyby někteří z nich pořád fetovali
dozorcům za zády.
Člověk si říká, jaký to má řešení?
DEN ČTVRTÝ
Věznice mi sdělila, že z 1 300 testovaných vězňů
bylo na pervitin a další drogy pozitivních jen 5 %.
I tak se prý jedná o vyšší číslo, než by si přáli,
ale samotní vězni mi o přítomnosti drog v hlavní sekci vězení
hodně navyprávěli.
Takže dnes opustím své křídlo, abych se přesvědčil na vlastní oči.
Přidělili mi směnu v továrně,
kde 300 vězňů vyrábí kovové podesty a schodiště
pro soukromou firmu za polovinu české minimální mzdy.
V továrně potkávám Larryho, který sedí za krádež.
- Tvoje stanoviště? - Jo.
- Aha. - Stříhám…
Stříhám plech na proužky
a ty pak sváříme tady s těmi pláty.
Takže nastříháš plech na tyhle proužky?
Jo.
Pak přijdou tamhle, kde je stlačí.
Jo, spojí je. A tamhle je… Tamhle jsou…
- Finální produkt? - Jo.
A za to vám platí 8 500 korun měsíčně.
- Není to moc, ale co naděláš? - Lepší než nic.
Během přestávky
mám šanci posoudit, jak vážný problém jsou drogy
zde v hlavní sekci věznice.
Co jsem nastoupil, slýchám, jaký jsou tu drogy problém.
Konkrétně pervitin je vážný problém.
Berete někdo z vás drogy?
Směješ se, protože je závislej?
Proč se ti smějou, Michale?
Taky berete drogy?
Občas.
Občas. Pervitin? Oba?
Taky jste se dostali do začarovaného kruhu drog a kriminality?
Mělo vězení nějaký vliv na to, kdo jste a co děláte venku?
A co plánuje dělat,
až vás zase pustí?
Upřímněji jste to podat nemohli.
Díky za upřímnost.
Zdá se, že rezignovali
a po propuštění se nehodlají drog vzdát.
Ale vězňům, kteří chtějí změnit svůj život,
tu nabízí možnost naučit se různé nové dovednosti.
Tady?
Jak se jmenuješ?
- Antonín. - Antonín.
Tady.
- Takhle? - Jo.
Dělám to dobře?
Jak dlouho už jsi ve vězení?
Drogy.
Prodával jsi je? Nebo bral?
Kolikrát už jsi seděl?
Za co jsi seděl předtím?
- Drogy. - Taky za výrobu?
Takže sem do dílny chodíš už dva roky.
Pomáhá ti to?
V čem?
Žádná nová dovednost se člověku neztratí.
Když vyjdete z vězení,
můžete si zkusit najít práci. A o to jde.
To by vězení mělo dělat. Učit vězně nové dovednosti,
dát jim něco, co nikdy v životě neměli.
Tím nikomu neuškodí.
DEN PÁTÝ
Dnes změním stranu
a strávím den s dozorci.
Napřed mě vyzvedli,
aby mi ukázali, jak se snaží bránit, aby se do vězení nedostaly drogy.
Kam teď jdeme? Setkám se s psovodem,
který prohledává zásilky poslané do vězení
rodinami vězňů.
A co ten pes hledá?
Můžu dál?
Tak jo.
Zdravím.
Ale takhle velká věznice nemůže v boji s drogami spoléhat
jen na psa.
Dozorci dnes nacvičují postup v případě vězeňské vzpoury.
Vypadají, že se s tím nepářou.
S více než tisícovkou vězňů na jednom místě
musí být připraveni na problémy.
A já hraju vzbouřeného vězně.
Připomíná mi to vlastní pobyt za mřížemi
a jaké to je, když člověk čelí drtivé přesile.
Do prdele.
Pes právě zpacifikoval posledního z mého týmu výtržníků.
Je jedno, jak velcí a drsní jste a s jakou vervou se do nich pustíte.
Jsou větší. Jsou silnější. A zpacifikují vás.
Když jsem byl zavřený doopravdy,
skončil jsem na samotce víckrát,
než dokážu napočítat.
A tady v Plzni mají na samotce rušno.
Kolik cel pro problémové vězně
máte k dispozici?
Jsou teď obsazené?
Pojďte dál.
Dobře. Vejdou se sem dva vězni.
Ano, dvě osoby.
Myslíte, že takový trest něčemu pomůže?
Pomáhá usměrňovat odsouzené?
Věděl byste, jakou maximální dobu
může vězeň strávit na samotce?
Drsná realita, jak trestají odsouzené posláním na samotku.
Znám to. Sám jsem na samotce
28 dní strávil. Sám a bez jakýchkoli výhod.
Vím, jak těžký je přežít jeden den,
natož kurevsky dlouhých 28.
Můžu si tady s někým promluvit?
Abych zjistil, jak se cítí?
Co udělali a jestli se poučili?
Jeden z dozorců, ne tenhle,
to rezolutně odmítnul.
Jako by něco skrýval.
Zajímá mě, jestli se chlap v téhle cele,
kde je zavřený už 23 hodin, poučil.
Jen jsem se chtěl zeptat.
Ale najednou se tu atmosféra a nálada úplně změnila.
Nelíbí se jim to, tak radši půjdu.
Půjdeme?
- Jo. - Jdeme.
Ale zpátky v křídle narkomanů
se ukazuje úplně jiná stránka režimu.
Někteří vězni, které jsem poznal,
se účastní skupinové terapie,
která je má připravit na situace,
až budou po propuštění čelit svým démonům.
Taková terapie může vězňům pomoct porazit závislost,
ale v cele jsem našel mého nejmladšího spoluvězně, Marka.
Jak dlouho ještě budeš sedět?
Takže jsi dostal šest a půl roku.
Odsoudili tě na šest a půl roku.
A dají ti ho?
Proč?
Tady na křídle by drogy být neměly.
Takové křídlo
pomáhá vězňům s omezováním závislosti.
Ale pokud berete drogy od mladého věku
a zcela ovládly váš život,
neznám horší místo na odvykání než vězení.
DEN ŠESTÝ
Dnes mě v plzeňské věznici čeká poslední den.
Celý týden se můj spoluvězeň Petr, navzdory všemu, co má za sebou,
zdál klidný a upřímně odhodlaný
se navždy zbavit své závislosti.
Něco mu dodává sílu,
kterou tu mnoho závislých vězňů postrádá.
Je neděle odpoledne a můj spoluvězeň Petr
mě pozval na bohoslužbu.
Dobrý den.
Jak se cítíš?
Jak se cítíš po bohoslužbě?
Dodává mi to sílu.
Člověk tu nemá lásku ani rodinu.
Ale jsme lidi. Potřebujeme lásku.
A tady se mi jí dostává.
To je dobře.
Je čas se rozloučit
se všemi třemi spoluvězni.
Chci vám poděkovat, že jste mě vzali mezi sebe.
Když mi bylo jako vám, byl jsem na tom stejně.
Ale když jsem vyšel ven, našel jsem nový smysl života.
Úplně jiný život.
A vy můžete udělat to samý.
Přijde mi, že ty to chceš, Petře.
Mám dojem,
že se odsud fakt chceš dostat.
Vidím na tobě, že jsi odhodlaný.
Myslím, že bys to měl zvládnout.
Marku a Jakube,
vy taky máte šanci, když budete chtít.
- Hodně štěstí, chlape. - Díky.
Hodně štěstí, Marku.
Držím palce.
Držte se. Ahoj.
Je to těžší, když jsou mladí.
Když se podíváte na Marka.
Pokaždé, když se na mě podívá
těma zoufalýma štěněcíma očima…
A to mě obvykle nic nerozháže.
Ale taky mě umí dojmout,
když se podívám na člověka,
a zvlášť mladého, který moc šanci nedostal.
Říkám si, co víc můžeme dělat.
Nejradši bych ho chtěl chytnout za ruku a říct:
„Pojď, nasměruju tě správným směrem.“
Než z plzeňské věznice odejdu, chci se sejít s jejím ředitelem,
plukovníkem Pavlem Kopačkou.
Jak závažný je dle vašeho názoru problém v místním zařízení s drogami?
A na čem je založený program na křídle,
kde jsem teď byl?
Proč je ten režim tak přísný?
Myslíte, že se vám daří snižovat počet závislých, které tu máte?
Děkuji za váš čas.
Tato věznice čelí náročné výzvě.
Jsou zde zavření odsouzení s těžkou závislostí,
často na pervitinu, kterému se také říká metamfetamin.
Ale viděl jsem spoustu pozitivních iniciativ.
Někteří vězni se tu naučí disciplíně a řádu.
Ale pro většinu vězňů
je dle mého názoru třeba udělat víc.
Překlad titulků: Michael Novotný