Plzeňfängelset i Tjeckien.
Tjeckien är en av Europas största producenter av metamfetamin.
Vi skulle producera 105 kilo meth om året.
Nästan var tredje tjeckisk fånge brukade metamfetamin innan de hamnade i fängelse.
När jag började injicera gick allt åt helvete.
När man är påtänd behöver man varken sova eller äta. Man bara njuter.
Det är svårt att hålla drogerna borta från fängelset.
Ser ni repet som hänger ner?
Det är ett sätt att flytta droger från cellerna under inlåsningen.
Droger kommer alltid in. Det är bara så det är.
Jag heter Raphael Rowe. Jag ska tillbringa en vecka i tjeckiskt fängelse.
Men jag har suttit bakom galler förr.
Jag satt 12 år för ett mord jag inte begått.
Nu reser jag världen runt
för att ta reda på livet är
i några av världens värsta fängelser.
INNIFRÅN VÄRLDENS VÄRSTA FÄNGELSER
Tjeckien.
Europas metamfetaminhuvudstad.
Tjugo "methlabb", ofta hobbyverksamheter i människors hem…
Så många slår polisen till mot varje månad.
Här är det vanligare att injicera metamfetamin än nån annanstans i EU.
En studie har funnit att fisk i tjeckiska floder visar tecken på beroende.
Ingen plats i Europa verkar ha större problem med metamfetamin än Tjeckien.
För dem som producerar, langar och säljer drogen finns mycket pengar att tjäna.
Drogen är så beroendeframkallande
att användarna ofta begår brott för att finansiera sitt bruk.
Chefen för nationella antidrogcentralen, general Jakub Frydrych,
har i uppdrag att sätta stopp för epidemin av metamfetamin,
som här går under namnet Pervitin.
Hur stort skulle du säga att problemet är här?
Metamfetamin är ett ondskefullt fenomen.
Pervitin är definitivt den drog i Tjeckien
som orsakar flest risker hälsomässigt,
socialt och brottsligt, vad gäller droger.
Vi ser det hos kriminella grupper som sysslar med bilstölder.
Människorna utnyttjar ofta metamfetaminets stimulerande effekter.
De tar det när de ska begå brott.
Småskaliga labb börjar få sällskap av större spelare.
Vi har sett en förändring de senaste fem åren.
Det beror på att metamfetamin tas in i Europa
i enorm omfattning.
Förr beslagtog vi 1-1,5 ton om året.
Nu är det sex, sju ton metamfetamin som beslagtas i Europa.
Methepidemin är en stor utmaning för fängelserna.
Trettio procent av de intagna brukade metamfetamin året innan de dömdes.
Jag ska tillbringa en vecka inlåst i Plzeň, ett av landets största fängelser,
för att ta reda på hur de hanterar problemet.
Jag har hört att man har en djärv taktik för att besegra beroende,
ett strikt antidrogprogram som jag ska prova på den här veckan.
Jag vet inte om fängelset har en realistisk chans
att hjälpa dem som är beroende av en så allvarlig drog.
Det ska jag nog få veta.
Hälften av de intagna, de mindre farliga, får själva ta sig till fängelset.
Det är första gången jag anländer till fots.
DAG 1
Här finns mer taggtråd än i en taggtrådsfabrik. Stället är enormt.
Följ med min kollega.
Det här påminner mig om ett fängelse i London,
Wandsworth, ett av Storbritanniens mest berömda fängelser.
Det känns inte bra att vara på ett ställe
som påminner om en plats där man har varit inspärrad.
Ta av dig allt du har på dig.
Som före detta livstidsfånge behandlas jag som en farlig fånge
och utsätts för en extra grundlig visitation.
Du kan ta av dig resten. Behåll underkläderna på så länge.
Brukar du droger?
Nej.
Vänd dig om och sätt dig på huk tre gånger.
Ända ner.
Ut med armarna.
Räck ut tungan.
Upp med tungan.
Då så.
Lyft upp pungen.
Okej. Bra. Du kan klä på dig.
De är noggranna.
Jag fick lyfta på pungen och allt.
Lägg alla dina saker i den här filten.
Min cell finns på den särskilda drogavdelningen
där 80 fångar per år får genomgå ett tio månader långt behandlingsprogram.
Programmet kombinerar strikta regler och obligatoriska terapeutiska aktiviteter.
-Hej. -Hur är det?
-Bra. Är det här min säng? -Ja.
Om nåt skulle hända finns en larmknapp på väggen. Tryck på den, så kommer jag.
Hej då.
Okej. Läget?
-Hej. Petr. -Petr.
-Hej. Kuba. -Läget? Kuba?
-Marek. -Marek.
Kan ni visa mig runt? Här ska min madrass vara.
-Ja, och här är vi. -Sover du här?
-Ja. -Okej.
Så ni två sover här.
Han sover där och jag här.
Det finns en toalett och ett handfat.
-Ingen dusch. -Nej.
De flesta fångar på den här avdelningen, om inte alla, har drogproblem.
Ja. De flesta är här på grund av droger eller alkohol.
Man kommer hit för att få behandling.
Berätta mer om hur systemet här fungerar.
Man får ta hand om städningen,
så att man glömmer drogerna.
Om man vill göra nåt, får man jobba för det. Man får själv jobba.
Och så finns det "goda" människor.
Som "hotovci" som går runt och kollar allt.
De tror att de är vakter, så de tycker att de är förmer.
Är de typ golare eller tjallare? De rapporterar till vakterna.
De så kallade hotovci
är en grupp fångar som har avslutat tiomånadersprogrammet
och valts ut att stanna på avdelningen
för att hjälpa till att övervaka de andra fångarna.
Hej.
Jag har kallats till hotovci-chefen för att avlägga rapport.
Raphael.
Mates.
-Mates? -Ja.
Vad har ni för regler som jag måste följa?
Vad behöver jag veta för att slippa bli rapporterad?
De grundläggande reglerna är att man måste vara ordentligt klädd ute i korridorerna.
Ingen rökning i cellerna. Det finns ett rökrum.
Om man åker fast väntar disciplinstraff.
Två gånger om dagen, klockan åtta på morgonen
och klockan sex på kvällen, kollas cellen.
Den måste vara ren.
Okej. Det är ganska… Okej.
Och var uppmärksam när du äter lunch.
Prata inte med folk från andra avdelningar.
Om en vakt ser dig får du en varning för obehörig kommunikation.
Det är så det fungerar här.
Om du inte accepterar det får vi prata med vakterna
och du kan lämna avdelningen.
De tar helt klart disciplin på allvar här.
I cellen vill jag vara helt säker på att jag inte bryter mot några regler.
-Måste man alltid knäppa skjortan? -Ja, det måste man.
Varför? Vad händer annars?
Bryter man mot reglerna flera gånger
och blir tillrättavisad kan man hamna på isoleringen.
Det är väldigt strikt.
Han beskriver dem som ett litet samhälle med sina egna regler.
Killarna vill vara här, så de måste följa reglerna.
Det här är ett seriöst ställe. De tar sin verksamhet på största allvar.
Med det menar jag att jag redan känner mig kontrollerad.
Och det är här det börjar.
DAG 2
Det är min första morgon i Plzeň-fängelset i Tjeckien.
Celldörrarna öppnas klockan 05.
Före frukost visar Petr, Jakub och Marek mig runt.
En av deras främsta kontaktpersoner på avdelningen
är en civilperson, inte en fångvakt.
Det här är stödarbetarnas rum.
De är här nästan hela dagen.
Om du behöver nåt kan du gå hit.
Är de typ socialarbetare?
Nån man kan prata med om problem som man har?
Ja.
De intagna måste klara frekventa drogtester.
Och till skillnad från i allmänna delen måste de gå på regelbundna samtal
och genomföra sysslor och terapeutiska aktiviteter.
Om de inte gör som de blir tillsagda riskerar de att få lämna avdelningen.
Jag tittar på de två olikfärgade väggarna.
Jag försöker förstå vad som menas.
De som snart är klara med programmet finns här.
Allteftersom man kommer längre i programmet får man bättre rum.
Efter att ha hämtat ett par frukostfrallor
och alla har räknats, inleds dagens arbetsgång:
Varenda centimeter av avdelningen ska rengöras.
Jag vet inte varför jag har en vakt bakom mig som inspekterar mitt arbete.
Titta.
Jag har tappat respekten.
Gör klart.
-Klart. -Är jag klar?
Det där var helt jävla meningslöst.
Vuxna män som försöker bli av med sitt drogberoende
får lära sig att sopa golv.
Det är ovärdigt, meningslöst arbete, som jag ser det.
Jag har inte riktigt fått en chans att lära känna mina cellkamrater.
En började bruka och langa Pervitin, metamfetamin,
när han fortfarande gick i skolan. Marek är bara 22 år nu.
-Kan du läsa och skriva? -Ja, det kan jag.
Men du befinner dig fortfarande på grundskolenivå.
Jag gick ut nian i fängelse,
för jag dömdes första gången som minderårig.
Och du hamnade i fängelse igen innan du hann göra nåt mer meningsfullt med livet.
Jag gick tillbaka till det jag kunde.
Jag började sälja droger igen.
Jag började göra samma saker som jag hade gjort innan de låste in mig.
Jag hade inte tid att utbilda mig. Det var inget jag ens tänkte på.
Petr hamnade också snett som tonåring och fick lämna sin familj.
När jag släpptes efter mitt förra straff gifte jag mig.
Vad dömdes du för senast?
Misshandel.
Hur många gånger har du suttit inne?
Från 13 till 18 års ålder.
Sen var jag ute i 1,5 år. Sen satt jag inne igen i 2,5 år.
Vad gjorde du när du var 13 år?
Min pappa är svårt alkoholiserad.
Han bråkade med mig, han bråkade med min mamma.
Jag bråkade mycket med mina klasskamrater.
Det gick så långt att de låste in mig.
När jag släpptes när jag var 18 hängde min pappa sig,
och jag började injicera Pervitin.
Sen bröt jag benen på en kille,
så de låste in mig igen.
När jag släpptes ville jag verkligen ändra mitt liv, och jag fick en flickvän.
Jag friade till henne. Sen var hon otrogen.
Hon var ihop med en kille och jag spöade honom.
Nu är jag dömd för fyra fall av misshandel.
Han är plågad.
Och väldigt ung. Han är bara 25 år.
Han har hela livet framför sig om han kan ta tag i
de utmaningar han måste övervinna.
Stackars Marek. Han är 22 år,
och man ser, han behöver inte tala om det, att han är orolig för sin framtid.
De kommer att släppas, och det är då utmaningen börjar. Har det här fungerat?
På eftermiddagen skickas mina cellkramrater och jag ut
att arbeta i fängelsets trädgård.
Har du lagt hela den här gången?
Nej.
-Jag gör så här. -Ja?
Och sen så här.
Jag gillar det. Man tänker inte på sånt som har hänt i livet.
Att man är ledsen och saknar sin familj. Det är bra för psyket.
Jag har redan träffat flera intagna som fått sina liv förstörda av metamfetamin.
Men ingen som sitter inne för att ha tillverkat det.
Så börjar jag prata med Jakub.
Jag var en sorts entreprenör.
Jag skrotade bilar ekologiskt,
så jag hade tillstånd att importera kemikalier
som jag kunde köpa officiellt.
Och vad gjorde du med Pervitin?
Vi var en grupp på 24 personer.
Vi tänkte producera 105 kg på två år.
Det är väldigt mycket Pervitin. Var ni en del av ett kriminellt nätverk?
Ja. Jag tillhandahöll kemikalierna. En annan kille skaffade fram tabletterna.
Och fem andra levererade kemikalierna och tabletterna.
De delade allt mellan sig.
Jag trodde att eftersom jag sålde kemikalierna
och eftersom de även brukar tillverka fyrverkerier, så var det inte olagligt.
Men du visste att du sålde till kriminella nätverk som framställde metamfetamin?
Hur mycket är 105 kg Pervitin värt på gatan?
Fyra miljoner euro.
Vad tänker du nu om att män som du är ansvariga
för många män och kvinnors fördärv i det här landet?
Hur tänker du om det nu när du sitter i fängelse och ser de här killarna?
Nu när jag sitter här ser jag människor
som har förlorat sina familjer, pengar och jobb.
Killar som har tagit meth av dålig kvalitet och tappat tänderna.
Vi satte en stolthet i
att producera rent, oblandat metamfetamin. Titta.
Är det en drogpåse?
Ja, det är det.
Som tur är, är den tom.
Tycker du att det är lustigt?
Han som tillhandahöll droger som förstört så mångas liv, skrattar åt en tom påse.
Jag kan inte veta om det verkligen var en drogpåse
eller om Jakub bara har dålig humor.
Utan stora producenter, på vilken nivå det än är,
skulle inte drogen finnas.
Så länge polisen inte tar fast män som Jakub
kommer drogen att fortsätta produceras.
Jag tror inte att han inser hur stor roll han spelar
i det beroende som gör att människor hamnar på botten.
Det kommer alltid att finnas en hierarkisk skillnad
mellan tillverkarna
och människor som Petr. Jakub och Marek, mina cellkamrater,
de utsatta grabbarna, de unga männen, som tar drogerna.
DAG 3
Yoghurt, lite marmelad, te och ett par frallor.
Jag har knappt hunnit dricka mitt te.
Petr har redan nåt på gång.
Efter frukosten måste vi städa.
De kollar om det är dammigt, till exempel här och ovanför dörrarna.
Om stolarna eller bordet är smutsigt.
De tittar under skåpen, om allt är städat.
Och om sängarna är bäddade.
De kollar allt.
Vad händer om de hittar damm?
Man får en anmärkning. Tre anmärkningar ger ett rött streck och restriktioner.
Efter uppropet ger sig de fem avdelnings- ordningsmännen, hotovci, ut på jakt.
-Det är hotovci. -Hotovci.
De går in och kollar att rummet är städat.
-Det är dem du inte gillar? -Ja.
Om vi inte har städat rummet.
Så han rapporterar till vakterna…
Fången rapporterar till vakterna om det är rent eller inte?
-Ja. -Inte undra på att folk inte gillar honom.
Nej.
Jag upptäcker nåt nytt varje dag. Det handlar inte bara om inlåsning.
Det handlar om organisering och disciplin.
Det finns en struktur här…
…som killarna anpassar sig till, för om de inte gör det
tror jag att de kan få lämna programmet, eller så straffas de.
Som tur är handlar inte allt om regler och städning.
De intagna går i terapi som ska minska stress och våld.
Yoga under ledning av en intagen, till exempel.
Det var många där. Många grymtningar och stön.
Den här?
Mates, den hotovci jag träffade första dagen,
har redan avslutat drogprogrammet.
Jag vill veta hur det fungerade för honom.
Han sköter om fängelsets akvarium.
Du vet hur man slangar bensin?
-Ja. -Du vet?
Men det tänker jag inte göra.
Jag är bra på att sno bensin. Jag ska visa.
Och nu med den här handen.
-Den här handen här nere. -Okej.
Akta så att du inte suger upp fisken.
Släpp.
Hur kom du med i programmet? Varför gick du det?
När jag börjar ta droger,
börjar jag stjäla, köra utan körkort och fly från polisen.
Det är likadant jämt.
När tog du narkotika senast?
Jag har inte tagit nånting sen jag åkte in.
Jag tar det här på allvar, främst…
Främst på grund av min familj, tror jag, min son
och min flickvän, som fortfarande tror på mig,
trots att jag är oförbätterlig, som mamma skulle säga.
Jag sitter inne för att jag straffades för mitt beteende.
Man försöker sluta med droger i programmet.
Finns det några andra fördelar?
Den största fördelen är att de verkligen vill hjälpa en och jobba med en.
Specialister, psykologer och terapeuter
tar hand om individen och hjälper till att lösa människors specifika problem.
Om man tittar på de andra avdelningarna
känner folk inte till nåt annat än droger.
De finns närvarande varje dag.
Folk injicerar droger där. De skulle döda för droger.
De skiter i vad som händer om en vecka eller två.
De skiter i om de kommer ut. De bryr sig bara om nuet.
Hotovci som Mates har genomgått det program som Petr och de andra går.
De har lyckats och belönats med förtroenderoller i fängelset.
Det är ganska smart. Det är smart för att…
Det ger killarna ansvar de antagligen aldrig har haft tidigare.
Det är intressant. Det är ett steg på vägen mot
att lämna sitt gamla liv med Pervitin
och livet som en del av ett kriminellt broderskap.
Det ser bra ut. Han har lyckats. Men den riktiga utmaningen börjar när han släpps.
Vare sig man är hotovci eller inte får alla fångar på min avdelning
tillbringa en timme per dag ute på motionsgården.
Varsågod.
-Jag? -Du.
Två.
Ja!
-Kom igen! -Kämpa.
-Ja! -Kom igen!
Kom igen!
-Kör! -Kom igen!
Jag är otränad.
Gården omges av cellfönster.
Jag ser något där uppe som ser misstänkt ut.
Marek, repet som går från cellen där uppe till de andra, är det så de flyttar saker?
-Kaffe, tobak. -Allt möjligt.
Droger.
Okej.
De ser ut att flytta nåt nu.
Jag vill att Marek berättar mer om
den kamp han står inför när han försöker hålla sig ifrån metamfetamin.
Jag har försökt med nästan allt.
Det är en universaldrog.
När man är påtänd behöver man varken sova eller äta. Man bara njuter.
Det är fortfarande starkare än mig.
Man kan inte fly från det. När det händer, händer det.
Man måste vara beredd på
att man kommer att åka dit igen, att det går åt helvete igen,
och då får man börja om.
De pratade om Pervitin. Det är det bästa rus de får.
Det är sorgligt.
En 22-årig grabb…
Hans öde är att lämna fängelset och gå tillbaka till drogerna.
Det skulle inte förvåna mig om en del fortfarande brukar,
och slår blå dunster i ögonen på ledningen.
Vad kan man göra, egentligen?
DAG 4
Fängelset berättar att när de har testat över 1 300 intagna
har bara fem procent testat positivt för metamfetamin eller andra droger.
Även det är högre än de skulle önska.
Men jag har hört många intagna berätta att det finns droger i allmänna delen.
Så i dag lämnar jag drogavdelningen för att se det med egna ögon.
Jag ska arbeta i fängelsets fabrik
där 300 intagna tillverkar gångbanor och trappor i metall
åt ett privat företag för hälften av minimilönen i Tjeckien.
På fabriksgolvet träffar jag Larry som sitter inne för stöld.
-Är det här ditt jobb? -Ja.
Jag skär till metallremsor.
Remsorna läggs ihop med de här plattorna.
-Du skär till dem, de blir till det här. -Ja.
-Sen pressas de ihop. -Ja.
-Där borta ser du… -Slutresultatet.
Du tjänar 8 500 koruna i månaden på det här.
-Det är inte så mycket, men vad gör man? -Bättre än inget.
När arbetarna får rast
får jag en chans att bedöma omfattningen av drogproblemet
här i den allmänna delen av fängelset.
Jag har hört att det finns ett drogproblem i fängelset.
I synnerhet Pervitin är ett allvarligt problem. Tar ni droger?
Jag gör det, men jag är inte beroende.
Skrattar ni för att han är beroende?
Varför skrattar de, Michal?
Jag vet inte. De är pundare båda två.
Pundar ni med?
Ibland.
Ibland. Lite Pervitin?
Vi är tjecker och "pepparkakor", som det kallas, hör till kulturen.
Det är sorgligt, men det är så det är.
Det är vår kultur.
-Eller hur, Michal? -Ja.
Var befinner ni er i cykeln av drogbruk och kriminalitet nu?
Har fängelset förändrat er, förändrat det ni gör på utsidan?
Och vad ni kommer att göra när ni släpps, när ni kommer ut.
Fängelset hjälper oss inte med det. Jag kommer att fortsätta.
De som gillar det fortsätter att ta det. Varför ljuga?
Du är i alla fall ärlig.
Man kan inte bli mer uppriktig än så.
Tack för er uppriktighet.
Killarna verkar acceptera att de inte håller sig drogfria när de släpps.
Men för dem som vill förändra sina liv
erbjuder fängelset yrkesutbildningar inom en rad områden.
Det här är en yrkesskola för fängelsetjänster.
I de här verkstäderna får ni gå er specialistutbildning.
-Det här är din plats. -Här?
Det här är den ritning vi följer.
Här på yrkesskolan lär de sig grundläggande borrning,
svetsning och att läsa ritningar.
Det betyder att de kan använda kunskapen även på utsidan.
De blir kvalificerade att arbeta.
Vad heter du?
-Anthony. -Anthony.
Här.
-Så här. -Så?
Gör jag rätt?
Jadå.
Hur länge har du suttit inne?
Det här är mitt fjärde år. Drogy.
Droger.
Försäljning eller innehav?
Nej, jag tillverkade.
Hur många gånger har du suttit i fängelse?
Fyra gånger.
Vad satt du inne för de andra tre gångerna?
Drogy då med. Droger.
-Droger. -Tillverkning?
Ja.
Du har jobbat i den här verkstaden i två år.
Hjälper det?
Ja, en del.
På vilket sätt?
För det första går tiden fortare.
För det andra får man se nåt nytt. Jag har aldrig arbetat,
så för mig är det här rätt kul.
Varje ny färdighet är ett nytt vapen i ens arsenal, så att säga,
för när man släpps, så att man kan försöka få jobb.
Det är vad fängelser ska göra. Lära de intagna nya färdigheter.
Det ger dem nåt de inte har haft tidigare i sina liv.
Och det kan bara vara bra.
DAG 5
I dag ska jag byta sida
och umgås med vakterna.
Till att börja med vill de visa hur de försöker hålla drogerna borta.
Vart ska jag nu? Jag ska träffa hundföraren.
De söker igenom saker som skickas till fängelset
från fångars familjer.
Vad letar hunden efter?
Opiater, droger.
Pervitin, heroin, marijuana.
Kan jag gå in?
Okej.
Hej.
Hunden är vårt effektivaste vapen.
Den hittar sånt vi inte kan hitta
med röntgen eller nåt annat.
Posten har kommit. Hunden kollar den innan den skickas till nästa kontroll
och sen till stationen som delar ut posten till fångarna.
Det krävs mer än en narkotikahund för att droger inte ska komma in
på ett så här stort fängelse.
I dag genomgår vakterna upploppsträning.
Jäklar, de verkar redo för allvar.
Med över tusen intagna i fängelset måste de vara redo för problem.
I dag spelar jag rollen av våldsam fånge.
Det påminner mig om när jag själv satt inne
och hur det är att möta överväldigande motstånd.
Jävlar!
Hunden fäller den sista i mitt team av upprorsmakare.
Det kvittar hur stor och tuff man är och hur mycket man försöker slå tillbaka.
De är större och starkare, och de kommer att vinna.
När jag satt inne på riktigt
minns jag inte hur många gångar jag skickades till isoleringen.
Här på Plzeň är det alltid mycket folk på isoleringen.
Trappan är smal, så ta det försiktigt.
Det är den värsta plats man kan hamna på i fängelset.
Hur många celler har ni till ert förfogande för problemfångar?
Trettiotvå.
Är alla upptagna?
De flesta.
Vi kan titta på den här.
Kom.
Okej. Upp till två fångar kan bo här.
Ja, två personer.
Tror du att det hjälper att straffa fångar på det här viset?
Hjälper det er att hantera fångpopulationen?
Problemfångar förstår att de har gjort fel.
När de återvänder till sin cell
och till sin avdelning har de lärt sig en läxa.
Och sen uppför de sig.
Vet du hur länge en fånge maximalt kan sitta i isolering?
Det varierar. Det beror på vad den intagne har gjort.
Maximalt kan man sitta här i 28 dagar.
Den bistra verkligheten av hur fångar straffas i isolering.
Jag vet, för jag har tillbringat 28 dagar i isoleringsceller som den här,
ensam, utan privilegier.
Jag vet hur tufft det är att överleva en dag, för att inte tala om 28 jävla dar.
Lugna ner dig.
Får jag prata med nån här? Höra hur det är för dem.
Vad de gjorde och om de har lärt sig en läxa.
Det är tyvärr inte möjligt nu.
Det finns en vakt där, inte den här, som säger nej. Som om han har nåt att dölja.
Har mannen i den här cellen, inlåst i 23 timmar, lärt sig sin läxa?
Det är allt jag vill veta.
Men stämningen har skiftat. Dynamiken har skiftat.
De är inte glada, så det är nog bäst att jag går.
-Ska vi gå? -Ja.
Men tillbaka på drogavdelningen får jag se en helt annan sida av systemet.
Några av de intagna som jag har lärt känna har gruppterapi.
Den ska förbereda dem för att möta sina demoner när de släpps.
Om jag gör det för min egen skull kan jag lösa det.
Jag har rätt att vara ledsen, arg och ur balans.
Det är min rätt. Människor har rätt att ha det tufft.
Men jag vet att jag har en inre styrka.
Jag kan lita på den. Jag behöver inte drunkna i alkohol eller droger.
Alkohol kan fungera som medicin till en viss gräns.
Så om man tar…
-Morfar tog en hutt brandy varje morgon. -Och det gick säkert bra.
Men en alkoholist ska inte dricka alls, en spelberoende ska inte spela alls
och en missbrukare ska inte…
Jag ville inte hänga med folk och ha kul och skratta.
Jag ville supa mig full, sitta hemma och titta på min bröllopsvideo.
-Du plågade dig själv. -Ja, och jag gillade det.
Den här sortens terapi kan hjälpa fångar att övervinna beroende.
Men tillbaka i cellen träffar jag på min unge cellkamrat Marek.
Hur långt är ditt straff, Marek?
Jag har varit här i 2,5 år och har fyra år kvar.
Så du sitter 6,5 år. Så långt är ditt fängelsestraff. 6,5 år.
Det finns en chans att ansöka om villkorlig frigivning efter halva tiden,
i mitt fall efter tre år.
Tror du att du får det?
Nej.
Varför inte?
Det är det som oroar mig. Jag kan inte sluta med drogerna än.
Det här ska föreställa en drogfri avdelning.
Droger kommer alltid in på nåt sätt. Det är bara så det är.
De kommer in överallt.
Att den här avdelningen finns
har hjälpt till att minska fångarnas drogberoende.
Men har man tagit droger sen man var ung och drogerna har tagit över ens liv,
måste fängelse vara en av de svåraste platserna att sluta på.
DAG 6
Det är min sista dag i Plzeňfängelset.
Hela veckan har min cellkamrat Petr, trots allt han har gått igenom,
varit lugn och verkar ha bestämt sig för att bli av med sitt beroende för gott.
Något ger honom en styrka få av metamfetaminfångarna besitter.
Det är söndagseftermiddag och Petr
har bjudit med mig till en gudstjänst.
Hej.
Ni har den stora turen att ha gott om fritid då ni kan jobba på er själva.
Det är här synden slutar. Det är här bedrövelsen dör bort.
-Amen. -Amen.
Innan vi lyssnar till Guds ord,
om du har en bön i ditt hjärta eller ett kort tack till Gud, dela gärna det.
Käre Gud, jag vill tacka prästen, för tack vare honom har jag vaknat.
Tack vare honom har jag sett Gud och börjat tro.
Skydda min familj, min mamma. Skydda alla människor i världen.
Skydda alla som förtjänar det.
Jag älskar dig som min enda mästare. Jag ärar dig, Gud. Amen.
Amen.
-Amen. -Amen.
Herre Jesus, tack för varje dag.
Tack för allt du gör för oss och för att du är här med oss. Amen.
-Amen. -Amen.
Hur känns det när du går därifrån?
Hur mår du känslomässigt efter en gudstjänst?
Det ger mig styrka. Jag är stark.
Man är lyckligare om någon älskar en.
Om man inte har kärlek, har man ingen familj.
Vi behöver kärlek. Vi är människor. Vi behöver kärlek.
Det här är kärleken för mig.
Okej.
Det är dags att ta farväl av mina tre cellkamrater.
Jag vill tacka för att ni har välkomnat mig.
Jag var i er situation när jag var i er ålder.
Jag frigavs och jag hittade en annan mening, ett annat liv.
Ni är kapabla till samma sak.
Det låter som att du vill det, Petr.
Jag får intrycket att du vill komma ut, du vill…
Du är fast besluten. Det syns på dig, så jag tror att du kommer att lyckas.
Marek och Jakub, ni kan också klara det, om ni verkligen vill.
Tack så mycket.
Det här var fantastiskt.
Du har påmint mig om hur det är att vara på utsidan.
Nu blir jag ledsen.
Lycka till. - Lycka till, Marek.
Lycka till, Petr.
Ta hand om er.
Det är svårare när de är så unga. När jag tittar på Marek…
Han tittar upp på mig med sina teddybjörnsögon med sån desperation.
Jag är inte alls känslig av mig,
men jag veknar som vem som helst när jag ser på nån som han,
i synnerhet nån ung som inte haft många chanser.
Fan, vad mer kan vi göra?
Jag vill ta honom i handen och säga: "Följ mig, jag ska leda dig åt rätt håll."
Innan jag lämnar Plzeňfängelset vill jag träffa fängelsedirektören,
överste Pavel Kopačka.
Hur stort skulle du säga att drogproblemen är i fängelset?
Jag tror att alla fängelser har problem med droger.
Att få in droger på en institution
är mycket lättare än att få in större föremål.
Vi topsar så mycket som möjligt, och om nån använder beroendeframkallande medel
och vi får reda på det, straffas personen med det hårdaste straff vi kan utmäta.
För oss är det en av de grövsta förseelser en intagen kan begå.
Vad är tanken bakom programmet på den avdelning jag satt på?
Varför har ni så strikt ordning?
Det är upplagt så
för att de intagna ska vänja sig vid vissa vanor.
En missbrukare måste,
anser vi, lära sig självkontroll.
Lära sig att uppföra sig,
och det gör man genom att följa regler.
Tror du att ni uppnår målet att minska antalet missbrukare i fängelset?
Av våra data kan vi dra slutsatsen
att av dem som har genomgått hela programmet
kommer två tredjedelar aldrig tillbaka.
Tack så mycket för att du tog dig tid. Tack.
Det här fängelset har en stor utmaning med dem som sitter fast i svåra missbruk,
ofta av Pervitin, även känt som metamfetamin.
Men jag har även sett positiva initiativ
för de fångar som erbjuds disciplin och struktur i sina liv.
Men för majoriteten av de intagna anser jag att man behöver göra mer.
Undertexter: Rosanna Lithgow